Program for asiatiske og afrikanske studier
Studieretning for Afrika sør for Sahara
Emner med fransk som undervisningsspråk
Ingse Skattum
Revidert august 2007

RETNINGSLINJER FOR EMNEOPPGAVER PÅ FRANSK TIL BA OG MA

Disse retningslinjene omfatter oppgavens ytre form: dens format og lengde og det vi kan kalle de stiltekniske sider ved oppsetningen. Når det gjelder valg av emne og materiale, problemstilling og tidsramme for arbeidet, henviser vi til den personlige veiledning studentene vil få av faglærer.
Et tips: en oppgave heter på fransk un mémoire. 
Emneoppgaver er en oppøving i en skriftlig presentasjon og behandling av en faglig problemstilling. Det gis ingen entydig “fasit” for hvorledes en slik oppgave formelt skal se ut, men dere må være konsekvente innenfor det system dere velger.
1 Lengde, format, skrift
En normalside skal ifølge fakultetets regler ha ca. 2300 tegn (uten mellomrom). Velg en font (skrifttype) som passer for laser, f.eks. Times eller Times New Roman 12 pkt., som benyttes her. Denne fonten gir, med linjeavstand 1,5, ca. 2300 tegn (hvor et komma er et tegn og et mellomrom er et tegn) pr. side. Det som teller, er samlet antall tegn. Hvis oppgaven er for lang eller for kort, vil det få konsekvenser for karakteren.
	Samlet antall tegn regnes uten tittelside og uten bibliografi. 
Oppgaven må skrives på tekstbehandlingsmaskin og skrives ut i A4-format.
Det brukes innrykk for lengre sitater og mindre typer for fotnoter. Tekstbehandlingsprogrammene reduserer automatisk teksten i noter med 2-3 pkt.
2 Ordning av innholdet
Innholdet ordnes i denne rekkefølgen:
TITTELSIDE (FOR LENGRE OPPGAVER) /HEADING PÅ 1. SIDE (FOR MINDRE OPPGAVER)
•	Kursets kode og navn
•	Studentens navn
•	Innleveringsfrist 
•	Tittel på oppgaven
OPPGAVE
•	Innledning
•	Kapitlene / underkapitlene
•	Konklusjon
•	Bibliografi (litteraturfortegnelse) til sist. Den teller ikke med i antall tegn.
•	Innholdsfortegnelse (for lengre oppgaver). Innholdsfortegnelsen står som regel sist i franske tekster. Den skal  omfatte oppgavens kapitler / underkapitler med (eventuelt nummererte) overskrifter og med sidehenvisninger.
•	Evt. liste over forkortelser (denne listen kan også stå først, etter tittelsiden).
3 Innledning
En emneoppgaves innledning skal kort presentere oppgavens disposisjon, med begrunnelse av hvorfor inndelingen i kaptl. er slik den er. 
Lengre oppgaver, som masteroppgaven, skal først begrunne oppgavens tema og evt. hypotese, da en slik oppgave er selvvalgt og ikke oppgitt. Her skal innledningen fungere som en ”appetittvekker” for leserne. Man kan i en slik oppgave tillate seg en personlig antydning om hvordan man kom til å interessere seg for emnet.
4. Konklusjon
Konklusjonen skal gi essensen av det man har skrevet i oppgaven, helst sammenfattet slik at man ikke gjentar innholdet kapittel for kapittel. I en masteroppgave kan man gjerne utvide perspektivet til det man ikke har kunnet ta opp, eller som det kunne være interessant å fortsette med.
5 Paginering og nummerering
Oppgaven pagineres fortløpende med vanlige tall øverst på siden, unntatt på tittelsiden.
Kapitlene bør som regel nummereres, helst med vanlige tall. I visse typer oppgaver (særlig språk og kulturkunnskap) vil det være naturlig å nummerere underavdelinger innenfor kapitlene etter et desimalsystem som er hierarkisk oppbygget: 1 – 1.1 – 1.1.1  Man må ha minst to underavdelinger for å dele opp en avdeling : 1. – 1.1. og 1.2. Det brukes ikke punktum etter side- og kapittelnummer.
6 Kapitler og avsnitt
Det anbefales at oppgaven deles opp i kapitler (evt. hovedkapitler med underkapitler). Alle kapitler skal ha egen overskrift. Overskriften kan være i store bokstaver (VERSALER) og / eller i halvfet skrift (for hovedkapitlene kan den gjerne også forstørres), for underkapitlene kan den også være i KURSIVERTE VERSALER.  Overskriften skal ikke ende med punktum hvis den ikke utgjør en fullstendig mening. Brukes en annen form for inndeling, bør dette diskuteres med veilederen.
Avsnittene bør ikke være for korte, og første linje i hvert avsnitt, med eventuelt unntak av første avsnitt, kan enten innrykkes 1-2 cm fra margen slik som her (du kan bruke tabulatortasten) eller hvert avsnitt kan markeres med ekstra linjeavstand. Nytt avsnitt skal ikke markeres kun ved å begynne på ny linje, fordi det kan føre til utydelig markering hvis siste linje i et avsnitt løper helt ut.
7 Tabeller og diagrammer 
Eventuelle tabeller og diagrammer skal være forståelig isolert, slik at man ikke behøver å lete i teksten for å finne hva de fremstiller. Hver tabell skal ha nummer, overskrift og forklaring på hva tabellen fremstiller. Hver kolonne i tabellen skal ha hode, med forklaring på hva som står i angjeldende kolonne.
Eventuelle opplysninger om kildene føres under kolonnene. Diagrammer skal på tilsvarende vis ha overskrift, og eventuelt kildehenvisninger.
8 Sitater og lånord
Siterte enkeltord og uttrykk skal kursiveres. Oversettelser av ord og uttrykk skal stå mellom enkle anførselstegn, slik: parole  ‘ord’. 
	Lånord kursiveres også. Det gjelder ord fra et annet språk enn det man skriver i : Le conteur professionnel, le griot. Hvis man siden bruker ordet i samme tekst, trenger det ikke å kursiveres, heller ikke hvis det er innarbeidet i språket. Også konvensjonelle uttrykk fra latin kursiveres, som f.eks. et al. (alii) (brukes der det er for mange forfattere til å nevne alle).
Understrekninger er en etterlevning fra det maskinskrevne manuskript og hører ikke hjemme i trykte tekster. Når noe skal utheves, bør man heller bruke halvfet eller sperret skrift. Kursiv bør reserveres siterte enkeltord og uttrykk samt titler på verker.	
Korte sitater fra dikt (under to hele verslinjer) og prosasitater på inntil 3-4 linjer skrives vanligvis i flukt med teksten og merkes med anførselstegn før og etter. 
Sitater på vers og lengre prosasitater skilles ut fra teksten og skrives med enkel linjeavstand, selv om teksten forøvrig har halvannen linjeavstand. Det trengs da ingen anførselstegn, bortsett fra slike som følger med sitatet. Det samme gjelder enkeltord, ordgrupper og korte setninger som skilles ut på egen linje for å eksemplifisere eller illustrere et utsagn.
Sitater må gjengis med pinlig nøyaktighet i alle detaljer, også f.eks. kursiverte ord og parenteser. Finnes det trykkfeil eller andre åpenbare feil i kilden man siterer fra, kan man gjøre oppmerksom på dem (og vise at de ikke er avskriverens feil) ved å tilføye et [sic] etter ord og utsagn det er noe galt eller rart med.
Ønsker man å utelate noe innenfor sitatet uten å avbryte det, vises utelatelsen med tre prikker i skarpe klammer, slik: [...]. Tilføyer man noe for egen regning innenfor sitatet, må tilføyelsen stå i skarpe klammer. Ønsker man å utheve noe i sitatet ved å kursivere enkelte ord, tilføyer man i parentes et av følgende uttrykk: « c’est moi qui souligne / c’est nous qui soulignons / je souligne / nous soulignons / souligné par moi / par nous » (den første formuleringen er den vanligste).
I språklige oppgaver vil det ofte være naturlig å operere med nummererte eksempler, som kan skrives i kursiv, eventuelt med oversettelse mellom enkle anførselsestegn. 
I enkelte tilfeller kan det være ønskelig å fremheve et ord eller en form i et eksempel som står i kursiv. Det kan gjøres med kursivert halvfet (halvfet uten kursiv i oversettelsen) slik som i dette eksemplet på kondisjonalis:

(3) 	S’il l’avait pu, il serait parti (Pedersen et al. : 368)
	‘Hvis han hadde kunnet, ville han ha reist’
9 Anførselstegn, skilletegn og parenteser
9.1 Anførselstegn og skilletegn 
På fransk brukes « ... », med mellomrom mellom anførselstegnet og teksten: « classique ». I et sitat mellom vanlige anførselstegn kan en bruke doble inverte komma:  « Qu’est-ce que cela veut dire “se protéger” »? Oversettelser av ord og uttrykk skal som nevnt stå mellom enkle anførselstegn, slik: parole  ‘ord’.
	I franske tekster brukes mellomrom  også før følgende skilletegn: utropstegn, spørsmålstegn, semikolon og kolon. Man kan velge fransk språk i programmet, da kommer franske anførselstegn og mellomrom  automatisk.
Plassering av skilletegn i forhold til anførselstegn er logisk bestemt. Hvis skilletegnet hører til sitatet, skal en markere dette ved å sette det innenfor, altså før anførselstegnet; hvis ikke, skal det stå etter. 
Hvis de siterte ordene blir fulgt av et utsagnsverb, setter en komma før anførselstegnet: « Je t’aime, » dit-elle. 
Hvis et utsagnsverb deler opp sitatet, markeres innskuddet med komma, men ikke med anførselstegn, på hver side: « Je t’aime, dit-elle, depuis toujours. »
Regler for tegnsetting på fransk skiller seg på flere punkter fra reglene på norsk. Vær bl.a. oppmerksom på at i fransk blir spisstilte adverbialer oftest fulgt av komma, og at innskutte ledd skal ha komma på begge sider. Den norske regelen om at leddsetninger følges av komma (som her), gjelder ikke på fransk. Se Riegel et al.: Grammaire méthodique du français eller Pedesen, Spang-Hansen og Vikner : Fransk grammatik.
9.2 Parenteser
For parenteser gjelder tilsvarende praksis som for skilletegn. Hvis det som blir sagt i parentesen går inn som en del av perioden, står punktum utenfor parentesen (slik som her). Hvis parentesen derimot omfatter en fullstendig periode, står punktum innenfor parentesen: (Hun hadde ikke vært der før.)
10 Kildehenvisninger og fotnoter
For alle tekster /deler av tekster som siteres, skal kilden oppgis. Dette gjelder også fra nettet. Det regnes som fusk å ikke oppgi kilde.
Kilder for sitater, meninger eller opplysninger skal ha henvisninger. Henvisningen må være entydig og gjøre det mulig for leseren å gå raskt og greit til bibliografien for å finne frem til den kilden forfatteren har benyttet seg av.  Sidenummer oppgis når det er aktuelt. Henvisninger til teaterstykker skal inneholde opplysninger om akt og scene.
Tradisjonelt har henvisninger foregått i fotnoter, f.eks. slik: “J. Herman réfute toutefois cette hypothèse”. Dette gjelder til dels fortsatt for litteraturvitenskap. I dag foretrekker man (i alle fall innen språkvitenskap) å inkorporere henvisningene i teksten ved å oppgi forfatterens etternavn, med publikasjonsår for artikkel eller bok og sidetall på følgende måte: “J. Herman (1967 : 13-14) réfute toutefois cette hypothèse” eller: “D’autres réfutent toutefois cette hypothèse (cf. Herman 1967 : 13-14).” Verket det her henvises til, kan figurere i bibliografien som:

Herman, J. 1967. Le latin vulgaire. Paris, Presses Universitaires de France.

Hvis man finner det hensiktsmessig å referere tittelen på boken, kan det gjøres på følgende måte: “Dans Le latin vulgaire (1967 : 13-14), J. Herman réfute toutefois cette hypothèse”, altså uten å bruke fotnote.
Hvis man ønsker å henvise til en side og etterfølgende sider uten å spesifisere, kan en på norsk skrive (1979 : 13 ff.) og på fransk (13 et suiv.), (13 sqq) eller (13 ss.). Hvis man vil henvise til flere steder i verket, kan man skrive (p. 9 et passim) (passim: ‘en différents endroits’). En henvisning til én eller flere sider skrives enten etter kolon, 1967 : 13-14, eller man bruker en forkortelse for page : (p. 29), (p. 45-48); til en eller flere linjer l. (l. 2), (l. 2-5), til en eller flere verselinjer v. (v. 3), (v. 3-5). Det vanligste for sidetall er kolon : sidetall. 
Henvisning til web-adresser skal være til forfatter av web-teksten, f.eks. (Anis 2002), mens komplette opplysninger, inkl. webadressen, føres opp i bibliografien.
Man kan også henvise til muntlige og/eller uformelle kilder. De settes i fotnote, f.eks. slik :
Communication personnelle, le 24 août 2007 (eller : 24.08.2007).
Interview le 24 août 2008, Bamako.
Cours dispensés par Gérard Dumestre, INALCO, au printemps 2004.

Fotnoter bør forøvrig reduseres til et minimum. Når opplysninger og betraktninger er av en slik karakter at de ikke kan få naturlig plass i teksten, kan det være klokt å overveie om de ikke heller burde utelates. Innen litteraturvitenskap er det imidlertid fortsatt tradisjon å benytte noter til supplerende dokumentasjon og diskusjon. Oversettelse av lengre sitater kan settes i noter.
11 Forkortelser
Det blir en skjønnssak hvor mye man bør operere med forkortelser i selve oppgaveteksten. Som vist ovenfor, vil den vanligste måten å forkorte referanser til boktitler på være: forfatternavn (årstall : sidetall). I litterære oppgaver er det likevel vanlig å beholde hele tittelen eller iallfall hovedordene i tittelen (Voyage au bout de la nuit, eller Voyage).
Forkortelser skal innføres ved første gangs nevnelse og skal siden konsekvent benyttes.
Forkortelser som brukes systematisk i oppgaven, bør føres opp i en egen liste etter innholdsfortegnelsen. Dette gjelder ikke de konvensjonelle forkortelser som er nevnt nedenfor:
v. (vide)	se
cf. (confer) 	jf. (jevnfør) / sml. (sammenlign) 
op.cit. (opere citato) 	i det nevnte verk  (brukes for å slippe å gjenta tittelen på et verk som er nevnt så nylig at leseren kan forutsettes å huske det uten å bla tilbake) 
loc.cit. (loco citato)  	på nevnte sted
ibid. (ibidem)	på samme sted  (brukes for å henvise til et sted som har vært nevnt like ovenfor, evt. i en av de nærmeste fotnoter).
	Generelt gjelder et « økonomisk » prinsipp om å gi opplysningene en knappest mulig form. Andre vanlige forkortelser er: vol., no., éd(s)., t. eller T. (for tome), Coll. (for collection). Kjente forlag som Editions du Seuil kan forkortes til Seuil.  
12 Bibliografi (litteraturfortegnelse)
Bibliografien skal inneholde verker som studenten har sitert eller i større eller mindre grad brukt, og som har hatt betydning under utarbeidelsen av oppgaven. Den skal ikke inneholde verker som forfatteren ikke har sett eller konsultert. (Man kan som tittel bruke “Bibliographie” eller “Ouvrages cités et consultés”.) Det er ikke nødvendig å føre opp konversasjonsleksika og elementære oppslagsverker dersom det ikke foreligger spesielle grunner.
Titler på bøker og tidsskrifter settes alltid i kursiv, ikke i anførselstegn.Titler på artikler, enkelte kapitler, noveller, essays og dikt som ikke er utgitt som egne publikasjoner, settes i anførselstegn. Man kan velge om man vil sette in / dans foran navnet på tidsskriftet eller boken der artikkelen er publisert.
Bibliografien skal gi opplysning om forfatter / redaktør av samleverk; årstall; tittel på bok, artikkel og tidsskrift; utgivelsessted; bind, evt. hefte, for tidsskrift; forlag; sidetall for artikler o.l. i antologier og tidsskrifter, evt. serie. 
Årstallet kan settes mellom to punktum eller i parentes, og evt. følges av kolon:
(1a) Herman, J. 1967. Le latin vulgaire. Paris, Presses Universitaires de France.
(1b) Herman, J. 1967 : Le latin vulgaire. etc.
(1c) Herman, J. (1967). Le latin vulgaire. etc.
(1d) Herman, J. (1967) : Le latin vulgaire. etc.

 For oversatte verker oppgis originaltittel og utgivelsesår samt navn på oversetteren. Dersom en senere utgave (eller et senere opptrykk) av en bok enn den første er benyttet, skal utgaven stå etter tittelen: Monteil, Vincent 1986 : L’Islâm noir. 4e éd.  Årstallet for førsteutgaven skal oppgis og kan stå i parentes foran årstallet for den benyttede utgaven, eller opplysningen kan settes i parentes til slutt (1e éd. 1913). 
Sidetall for komplette artikler (altså for første og siste side av artikkelen) følger etter nummer på bind og hefte av et tidsskrift. Det trengs da ikke foranstående “p.”. I språkvitenskapelige arbeider er det vanlig å sette kolon:

(2) Skårup, Povl 1986 : « Le Danemark dans les œuvres de Rabelais », in Revue Romane (Copenhague), 3 : 147-161.

Litterære arbeider benytter gjerne denne rekkefølgen: forfatter, tittel, forlag, trykkested, årstall. Det brukes oftest komma etter forfatternavn og tittel:

(3) Balzac, Honoré de, Les secrets de la princesse de Cadignan, in Œuvres complètes, Eds. Louis Conrad, Paris, 1912-1940, T. 16.

Når oppgaven dreier seg om et forfatterskap, kan det være naturlig å inndele litteraturfortegnelsen i primærkilder (f.eks.: “Textes de Marguerite Duras”) og sekundærkilder (“Ouvrages cités et consultés”). Ellers er det en fordel å ikke skjelne f.eks. mellom skjønnlitteratur og faglitteratur eller mellom bøker og artikler i oppstillingen.
Fortegnelsen ordnes alfabetisk etter forfatterens etternavn. Hvis man fører opp flere bøker / artikler av samme forfatter, ordnes de kronologisk. Hvis forfatteren har utgitt flere titler samme år, settes a, b, osv. etter årstallet.

(4) Canut, Cécile. 1996a. Dynamiques linguistiques au Mali. Aix-en-Provence, Paris, Université de Provence, Didier Erudition.

(5) Canut, Cécile. 1996b. « Dynamique plurilingue et imaginaire linguistique au Mali : entre adhésion et résistance au bambara », in Langage et société (Maison des sciences de l’Homme, Paris), no. 78 : 55-76.

Tidsskriftets utgiver og utgivelsessted er ikke obligatorisk, men kan være nyttig å ha med. Man kan velge om man vil sette fornavn eller initialer etter etternavnet, men man bør være konsekvent. Der det er aktuelt, brukes utgiveren(e)s (redaktøren(e)s) etternavn med “(éd.(s))” etter hele navnet. 

(6) Couez, M. et Wambach, M. (éds.). 1986. Français et langues nationales. Convergences pédagogiques. Paris, Saint-Ghislain (Belgique), CCCT, CIAVER.

I mangel av navn på forfatter eller redaktør brukes tittelen på et verk eller tidsskrift.

På engelsk er det vanlig å sette alle leksikalske ord med store bokstaver, grammatikalske ord med små bokstaver:

(7) Kloss, Heinz 1966 : « Types of Multilingual Communities : A Discussion of Variables », in Sociological Inquiery, vol. 36, Spring, no. 2 : 135-145.

På fransk er det derimot vanlig med små bokstaver inne i titler :

(8) Calvet, Louis-Jean 1981: « L'alphabétisation ou la scolarisation: le cas du Mali », in Martin A., éd.: L'Etat et la planification linguistique. Québec, Gouvernement du Québec, Office de la langue française, t. 2 : 164-172.

Hvis man oppgir serie, skal den stå i parentes til slutt:

(9) Gadet, Françoise 1992 : Le français populaire. Paris, Presses universitaires de France. (Que sais-je?)

Web-adresser føres opp med forfatter og tittel på teksten, samt konsultasjonsdato, slik:

Anis, Jaques 2002 : « Communication électronique scripturale et formes langagières : chats et SMS » in Université de Poitiers. Réseaux humains/ réseaux technologiques. Actes des rencontres 2002. Sans pagination. 
http://oav.univ-poitiers.fr/rhrt/2002/actes%202002/jacques%20anis.htm 
(Consulté le 2 août 2006).

eller slik:

CARE, URL:
http://www.care.no 
http://www.care.no/?module=Articles;action=ArticleFolder.publicOpenFolder;ID=86;pa=
http://www.care.no/?module=Articles;action=Article.publicShow;ID=130;pa=
Consulté plusieurs fois entre octobre 2004 et mai 2005. 

13 Stavekontroll
De fleste stavefeil og mange grammatiske feil (f.eks. samsvarsbøyning) lukes enkelt bort ved bruk av fransk stavekontroll og grammatikkkontroll. Hvis man ikke har slike franskr kontroller i tekstbehandlingsprogrammet på sin egen PC, må man kjøre en slik stavekontroll på en maskin på HF før man leverer inn et skriftlig arbeid. Å sende fra seg et dokument man ikke har kjørt stavekontroll på, er ikke bare uklokt med henblikk på karakter, men gir også den som skal lese oppgaven, mye ekstra arbeid.
14 Mappe
Man blir evaluert på grunnlag av hele mappen, f.eks. en eller to oppgaver, sammen med muntlig innlegg eller muntlig eksamen. For masteroppgaven gjelder andre regler.

=