Post-modernisme, medier og populærkultur
Mevit 3110
8. april 2008
Tore Slaatta
80- og 90-tallets store stridstema...
•	finnes det noe som heter post-modernisme?
•	hva var moderniteten, og er den avsluttet?
•	Når skjedde overgangen?
•	Hva kjennetegner og skiller den fra andre epoker? (evt. tidsaldere, strømninger, ideologier, tidsånder...)
Hvis noe nå er post-moderne,
–	Hva er implikasjonene for vår vurdering og verdsettelse av kunstneriske og kulturelle uttrykksformer?
–	Hva er forholdet mellom det estetiske (eller symbolske) og det sosiale og politiske i det postmoderne?
–	Og hvordan kobles ”det populære” på denne diskusjonen?
Den postmoderne tilstanden
•	Noe er skjedd, som ikke før var mulig, som ikke var ventet og som ikke hører til i det moderne
•	Men strid om hva, og om betydningen for politikk,kultur og kunst
•	Massemedienes rolle er essensiell for teorier om den postmoderne tilstanden
Postmodernisme som en ny ”sensibilitet”
•	Noe er skjedd, men vi vet ikke riktig hva... En ny tid?
•	en form for utmattelse, en langsom død, et stemningsskifte?
•	 Fin de siecle?
•	Postmodernismen som tegn på det den beskriver: Svikt i troen på det moderne, på fremskrittet, på de store fortellingene, ideologiene, ismene....
Det populære...
•	populærkulturens fremvekst på 1960-70-tallet, revitalisert urbankultur
•	Høyt og lavt-distinksjonen kollapser (The Great Divide, Huyssen)
•	interteksualitet, sjanger-mangfold, eksperimentalitet, ny teknologi
•	refleksjon, kritikk, kode-kompetanse (briccolage)
tapet av modernismens ”andre”
•	Moderniteten er blitt hegemonisk
•	Har mistet kampen mot det før-moderne
•	Er ikke lenger troverdig som undertrykker av eget mangfold
–	surrealisme, dada
–	atonal musikk, jazz
–	nazisme, fascisme, irrasjonalitet
Tilstander: Observasjon/refleksjon
•	Arkitektur (Jameson, Creed)
•	Kunst/populærkultur (Hebdige)
•	Musikk, pop, rock (Goodwin, West)
•	Mote (Wilson)
•	Film (Jameson)
•	Feminisme (Morris
•	Rase/identitet (bell hooks, West)
•	Vitenskap, kunnskapsregimer, teori (Lyotard, Hebdige)
La oss ta det siste først....
•	Jean-Francois Lyotard (1924 - 1998)
•	La condition postmoderne, 1979, (ovs. til  engelsk 1984)
•	de store fortellingenes slutt.., nye språk, nye forståelser viser et mangfold uten grenser
•	Forsøk på opprettholdelse av autoritet  går fra legitimering til delegitimering
•	Pessimistisk: det performativites makt (beviset/eksempelets makt) overtar
•	Systemet fortsetter, tvangen øker heller enn minsker
Kontrast til modernitetsteori:
•	Weber; rasjonalitetens jernbur
–	byråkratiet som fornuftens seier
–	regelstyring reproduserer legitimitet
–	fremskritt og utvikling, men tap av noe menneskelig
•	Habermas
–	 modernitetens demokratiske muligheter
–	 språkets pragmatikk som felles grunn
–	 den kommunikative handlingens muligheter
Jean Baudrillard (1929-2007)
•	en teori om simulakraenes tid: det postmoderne?
•	Semiotikken virker ikke lenger avslørende mht. myter, ideologi, 
–	for virkeligheten/det relle er borte, tapt av syne. 
–	Vi har ikke engang referentene, bare simulakraene er tilbake
•	det hyperreelle; 
–	uendelig reproduksjon av simulakra, f.eks innen
–	medisin, militæret, religion, visuell representasjon
tapet av virkeligheten...
•	eks. med ”krigen som aldri fant sted”; simulakraene er like ”virkelige” som virkeligheten selv; og er blitt virkeligheten
•	Watergate-skandalen, blir skandaløs for å skape illusjonen om at politikken er moralsk
•	Disneylands sosiale funksjon; å skjule at ”det naturlige og egentlige” i politikk og samfunn ikke lenger eksisterer
Norske eksempler
•	Hva med f.eks Valla-saken?
–	liv og lære (Sr - Sf)
–	medieopptredenen blander seg inn
–	overtar den helt? Skjules det noe her?
•	Magasinets forside, april 2008
–	Den doble iscenesettelse av politikken
–	mediets satsning på ”det relasjonelle”
–	fotografens og bildets rolle i Magasinet
Baudrillard som teoretiker
•	Teorien ment å virke destabiliserende, svimlende. Skape refleksjon og reaksjon
•	Blir kritisert for ikke å ville vise til nye muligheter for opposisjon og mobilisering
•	Fjernsynet er det store fremmedgjørende mediet
Frederic Jameson
•	reflekterer over postmodernismen ut fra marxistisk teori; et stadium i kapitalismens utvikling
•	postmodernisme som den dominerende ideologi/kultur
–	pastisje-kulturen; en siteringskultur
–	nostalgifilmens falske historieskaping
–	det evige nå, estetikk framfor innhold
Arkitektur
•	Fra byplanlegging, statlig styring av byutvikling, drabantbyer, forstedsutbygging
•	Til ny monumentalisme, steds- og rombevissthet, byfornyelse
•	Estetikk/stil: siteringer, pastisjen vs kopien; ironi eller alvor?

Kunst
•	Fra amerikansk ekspresjonisme til popart, konseptkunst, installasjons- og performancekunst
•	Andy Warhol, Nam June Paijk, Joseph Kohut
•	Odd Nerdrum, Kjartan Slettemark, Anders Kjær
•	Nasjonalmuseets basisutstillinger og Kyss Frosken: Forvandlingens kunst
Musikk, pop, rock (Goodwin)
•	Beatles vs Rolling Stones
•	Talking Heads vs Cure
•	Men hva med Sex Pistols og Punk? 
•	Eller hva med Heavy metal, Progressiv rock, Black metal etc...
•	Synthpop: Kraftwerk?
•	Art-pop? Laurie Anderson, Philip Glass, Terje Rypdal, Jan Garbarek
Mote
•	tilsvarende som med musikken?
•	Mods vs rock (beatles vs rolling stones)
•	dandyisme vs natural look
Norske eksempler?
•	Per Spook og Julie Skarland som postmodernister
–	kobling av tradisjon og trend
–	nye og gamle materialer
–	høyt og lavt koblet, men fortsatt eksklusivt
•	Eller to helt forskjellige prosjekter
–	tidlig vs. sen postmodernisme?
–	ulike iscenesettelser, resepsjoner?
Mote (Wilson)
•	Kritikk av Jamesons ensidige fordømmelse av retro, stilsitering, lån fra tidligere tiders moter
•	et konstant trekk? kan også være subversivt?
•	noe frigjørende, utvidende, kreative i å tenke innenfor postmodernismen (men kanskje egentlig post-strukturalismen)
•	feministiske perspektiver: Heller problematisere mannens identitet i moteverdenens lekende, oppløsende univers
Film
•	Jameson; nostalgia-film
–	Tilbake til fremtiden, Rumble Fish, Blue Velvet, Star wars (!)
–	savn etter 50-tallets trygghetsillusjon etter at motkulturene har overtatt, blitt dominerende og kommersielle
–	realitetstap, romantiserende historieskaping
Film
•	David Harvey;
–	helt andre filmer: Blade Runner (Ridley Scott), Himmelen over Berlin (Wim Wenders
–	kreativ destruksjon, rekonstruksjon av byrommet
–	briccolage; det kreative og frigjørende aspektet
–	henvendelse til et publikum som er innefortsått med de populærkulturelle kodene
Feminisme og postmodernisme (Morris)
•	postmodernisme som nok en mannsdominert, intellektuell diskurs
•	Men med viktige kvinnelige bidrag
•	Feministiske perspektiver bør ligge til grunn for all forståelse av postmodernitet
•	Identitetsproblematikken knyttet til kjønn må tydeliggjøres
Rase/identitet 
(West, bell hooks)
•	opposisjonene allerede utviklet innenfor den dominerte, subkulturen
–	Miles Davis, Charlie Parker, Bebop
•	det frigjørende OG det ekskluderende i den avanserte, inneforståtte kode
•	PM som en diskurs hvor de svartes kamp usynliggjøres (...it’s easy to give up identity if you have one)
•	Rap som en ny, viktig form for populærkultur, articulateness
Oppsummering om postmodernisme
•	Et intellektuelt tomrom; populærkulturens utbredelse og mangedobling måtte forstås, analyseres
•	Kamp om hvem som er nostalgiske:
–	68-ernes tvetydige posisjonering
–	mellomgenerasjonenes vanskelige innpass på universitetene
•	Kamp om hvem som er bærere av noe nytt
Et besværlig begrep
•	Få som vil bekjenne seg til det
•	Få som kan definere og analysere det overbevisende
•	Men meningsfullt for flere generasjoner og klasser
•	Idag overtatt og brukt som fiendebilde?
Uklar begrepsbruk: 11600 treff på norsk i google
•	http://www.kunstogdesign.no/form305/kim.html
•	http://www.samtiden.no/980605/krogstad.htm
•	http://www.hf.uib.no/hi/espen/papers/punk/
•	http://www.ballade.no/nmi.nsf/doc/art2002062612203514831311
•	http://kunstkritikk.no/article/7183
•	http://www.simonyi.ox.ac.uk/dawkins/WorldOfDawkins-archive/Dawkins/Work/Reviews/1998-07-09postmodernism_disrobed.shtml
postmodernisme og norsk vitenskapsteoretisk debatt
•	Norsk samfunnsvitenskaps dominante ortodoksi
–	Sokal-debatten, Holbergprisen...
–	Jon Elster’s anklager mot humaniora
–	Habermasianernes dominans i norsk statsvitenskap
–	bekreftes eller avkreftes Lyotards påstander?