Ja, da er det nytt forelesningsopptak her.
Med, det er altså fortsatt
SOS2300, samme foreleser Willy Pedersen.
I dag skal vi holde oss på en måte i det vi kan kalle sosialkonstruktivistiske landskapet.
Vi skal se på seksualitet og seksuelle overgrep
og vi skal i tillegg nærme oss det narrative perspektivet og tankesettet ved å se på
de to artiklene.
Sebastian Tutenges, Sven Sandberg og Willy Pedersen, 'Sexually violent effervescence' som altsåer om seksuelle overgrep,
fra et bestemt sosialkonstruktivistisk perspektiv.
Også skal vi se på artikkelen som Sveinung Sandberg og medforfattere, delvis fra Finland er med på, nemlig 'stories in action'
som er et veldig eksplisitt narrativt perspektiv.
Hvis vi holder oss til dagens politiske bilde, altså i det jeg holder dette forelesningsopptaket så er ennå ikke
riksrett saken eller impeachment saken mot Donald Trump ferdig.
Han stilles for riksrett og det var flertall i Senatet for det.
Men spørsmålet er om han blir dømt, det er vel mye som tyder på at han ikke blir dømt.
Spørsmålet er jo da om han kan dømmes for oppvigleri, oppfordring til
bråk.
Han holdt en tale foran det hvite hus, oppfordret sine tilhengere til å gå mot Kongressen, ned Pennsylvania avenue.
Veien som går fra Det hvite hus til Kongressen.
Og vi ser her da øverst på bildet at de klatrer oppover veggene, denne mob'en som det gjerne kalles, til
Kongressen og det nederste bildet så ser vi at i hvert fall noen av dem var veldig godt forberedt.
Dette er en av de mest kjente som nå er underlagt rettsforfølgelse i USA, vi ser at han har sånne strips på venstrearmen.
Det er sånn som man bruker om han tar gisler for eksempel, binder hendene fast på folk.
Kjempespennende politiske thriller.
Enormt.. Jeg har vært veldig opptatt det må jeg si, jeg synes situasjonen i USA er veldig interessant og på mange måter veldig foruroligende.
Så det blir spennende å se hva som ender ut i denne riksrettsaken.
Donald Trump er den første og eneste som har blitt stilt for riksrett to ganger.
Det er brukt to ganger tidligere dette, for to andre presidenter, den første da på 1800-tallet.
Men den andre er faktisk fra et sånt sosial konstruktivistisk, sosiologisk eller kriminologisk perspektiv en veldig interessant sak syns jeg.
Det var en sak som ble rettet da i 1998, mot Bill Clinton.
En demokratisk president som på mange måter gjorde en veldig bra innsats ville mange si.
Men hele hans ettermæle har blitt formørket av
riksrettsaken mot ham.
Og vi kan ikke gå i detaljer om denne saken, men det ble i hvert fall etter hvert mye som, altså
lekkasjer, snakk, fortellinger om at en ung kvinne, Monica Lewinski som var en slags trainee i Det hvite hus.
At hun hadde hatt seksuelle relasjoner med presidenten.
Og det ble
da, det var også en annen sak som gjør at det ble faktisk en sak rettet mot ham.
Og han, under ed sa han at han "I did not have sexual relations with that woman"
En setning som er brukt veldig mange ganger senere.
Å på et senere tidspunkt så medgir Monica Lewinski at "We did have oral sex" vi hadde oralsex.
Og vi ser her til venstre at han står altså sammen med sin hustru Hilary Clinton og dette er det
største nederlaget i hans liv, helt åpenbart.
Så kan man selvfølgelig spørre, når han sier så presist "I did not have sexual relations with that woman" under ed, som er
en veldig symboltung og sterk situasjon.
Hvordan kunne han si det når han faktisk da, ifølge henne hadde hatt sex.
Å senere så kom det fram at dette hadde foregått i noen spesielle rom i Det hvite hus hvor presidenten bare...
det aller helligste liksom, i det ovale kontor tror jeg det heter.
Og det har vært flere episoder hvor bare han og hun, altså en svært ung kvinne på bunnen av hierarkiet, de hadde hatt
sex. Og han benekter det.
Hva kan ligge bak det?
Noen spekulasjoner gikk på om det var mulig å definere dette som ikke å ha sex.
Så det ble faktisk en del forskere som prøvde å belyse dette og prøvde å finne ut om det kunne tenkes at Clinton hadde gamblet på at
det han hadde gjort ikke var å forstå som sex.
Ifølge henne som var det altså oralsex, og jeg tror egentlig de fleste tror på henne.
Så selv om han ikke ble felt under riksretten så står det nok igjen at hun var et troverdig vitne, han var ikke troverdig.
Men hvordan? Kunne han spekulere.
Noen forskere prøvde å undersøke dette gjennom en studie som belyste da,
har du hatt sex?
Spørsmålet er, hva forståes som sex.
De lager dette scenariet.
Jim og Suzy har fast partner, men møtes på et seminar tilfeldig.
Så skjer dette om natten, altså forskjellige ting kan man tenke seg skjedde natten.
Og så spør man da folk flest hvordan ville du beskrevet det når du kom hjem?
Var dette sex?
Hvis man skulle snakke ærlig.
Og det var da fem alternative, muligheter her.
Oralsex, hvor hun er aktiv.
Oralsex, hvor han er aktiv.
Vaginal samleie.
Analt samleie.
Å siste spørsmål, har det noen betydning om han eller hun får orgasme gjennom det som skjer.
Hva mente så folk - dette var et representativt utvalg med vanlige amerikanere, hva kvalifiserte etter vanlige
amerikaneres skjønn, det å ha sex.
Hvis vi starter med vaginal samleie så mener nesten alle at det er sex uansett.
Det, skal du snakke sant, så må du si 'Jo jeg har hatt sex'.
Men ved oralsex så var det faktisk bare 50% som mente at dette var å forstå som sex.
Så hvis du kommer hjem og har hatt oralsex og enten om mannen eller kvinnen er aktiv, så ville det
være mulig å si at 'nei det har jeg ikke hatt' fordi du forstår ikke dette som sex.
Og hvis vi i tillegg legger inn dette med å ikke få utløsning, orgasme, så vil for eksempel da en mann som får oralsex og ikke
opplever selv å få orgasme.
Det vil da bare 30% mene at er å forstå som sex.
Da må du si at du har hatt sex.
Bare 30%, under en av tre mener det.
Så man kunne altså spekulere i, som noen forskere gjorde, på at Clinton mente seg å snakke sant i en eller annen betydning.
Hvis det da var det som hadde skjedd at han hadde fått oralsex og ikke fått orgasme så ville han mene at det kanskje var å forstå
som å ikke ha hatt 'sexual relations with that woman'.
Dere som hører på dette, nesten alle vil jeg tro var jo barn eller ufødt på den
tiden dette foregikk, men det tok altså, det var enormt stor oppmerksomhet rundt dette i veldig mange land, det var masse detaljer om
hva som hadde foregått og andre fortellinger om Clinton og så videre.
Så det ville jo være fascinerende hvis han hadde fått det rådet av en eller annen, om at ok, hvis det er det som har foregått så vil du kunne komme unna med å si at du ikke har
hatt sex eller ikke hatt 'sexual relations with that woman'.
På en måte så ble altså disse tingene da, fra et sånt mulig sosial konstruktivistisk perspektiv, så ble de kanskje å forstå
som historie i verdens mektigste land.
Da skal vi forsåvidt på en måte befinne oss fortsatt en stund i noe av dette landskapet.
For den artikkelen som
heter 'Sexually violent effervescence',
den handler altså om overskridelser, transgressions.
Det handler om rus, som kan innebære glede, men som også kan innebære risiko.
Her har vi et sånt ganske vanlig bilde til venstre av unge mennesker som feirer, sånn vanlig illustrasjonsbilde du får frem hvis du søker på internasjonale
bildebyråer på det temaet.
Øverst til høyre så gjenkjenner alle sammen russetida, som på en måte er den store
overskridelses - sex - brudd på normer - begivenheten i Norge.
Mange av dere har deltatt i russetiden og vet at da kan det drikkes mye og da kan man gjøre en rekke andre ting.
Altså russeknuten er jo på en måte en sånn, et tegn på at du har brutt noen normer og du får da en slags liten premie for det.
Nederst her så er det bilde av noe som kanskje ikke riktig alle gjenkjennelig husker, men det er den såkalte grotte-festen som var i Oslo for et
års tid siden.
Og den var jo forferdelig farlig altså det ble dårlig luft der inne
og det var flere som ble alvorlig skadet.
Jeg tror muligens en eller to av disse fortsatt sliter med store ettervirkning, etterskader.
Men disse, den fester hadde også et sånt preg av overskridelse, av brudd på normer.
Gå inn i denne spennende mørke greia, det var bare de som var invitert fikk komme og så videre.
Så mange beskrev jo også at dette har vært en virkelig kul fest før det gikk galt og det kom masse eksos inn i luften der.
Så den artikkelen som vi skal snakke om er en slags søster-artikkel til denne.
Som het, samme forfatter gruppe, og den het altså 'the pleasures of drunken one-night stands:Assemblage
theory and narritve enviorments'.
Det er da en typen gleder som sånne one-night stands i fylla hadde i dette utvalget.
Skal komme tilbake til utvalget.
Som var ganske overraskende, for dette regnes ofte for å være ganske dårlig sex for å si det enkelt, men ganske mange syns det var fascinerende og spennende og interessant med
denne typen overskridelser.
Så i den er også et ganske sånn narrativ perspektiv.
Men den skal vi ikke snakke om, hvis noen er interesserte så er det lett å finne den på nettet.
Det vi skal snakke om er denne, og her er det på måtte den mørkere siden av dette vi skal gå innpå.
Den heter altså 'sexually violen effervescence: understanding sexual assault..' overgrep blant unge mennesker.
Så hva er det vi skal undersøke og hvem er det vi har hatt kontakt med.
Jo, vi intervjuet 104 deltagere i utelivet, altså folk som var mye på party, som hadde, var glad i å ta en fest,
som drakk ganske mye.
Litt høyere gjennomsnittlig utdanning enn norske gjennomsnitt.
Stort sett i tyveårene, noen i midten av 20 noen i begynnelsen av 30årene.
Og hva var vi interesserte i?
Jo her var vi interessert i alle seksuelle handlinger som på en eller annen måte skjedde mot deres egen vilje.
Veldig mange hadde opplevd det i det utvalget og det gjaldt også, det ble vi kanskje litt overrasket over, unge menn.
Som enten hadde hatt
kvinnelige partnere som hadde presset dem til noe de ikke ønsket.
Og i noen tilfelle også menn som hadde prøvd å presse dem til noe sånt.
Hvor skjer det? Jo det skjer på barer, festivaler, på vanlige private fester.
Det kan skje ut på gata en lørdagskveld, kan skje i parker.
Og for temmelig mange så hadde dette skjedd på ferie i utlandet.
I Bulgaria, i Hellas, på Kanariøyene og andre steder.
Hva skjedde i forkant av overgrepet, de av interesserte i.
Altså hva var liksom samhandlingen, interaksjonen som ledet opp mot dette overgrepet.
Også er det da sånn at nesten ingen anmelder dette.
Hvorfor gjør ikke det?
Teoriene vi bruker her er Durkheim som vi har vært innom flere ganger og her er det en litt annen del av hans teorier enn det vi har vært innom tidligere.
Skal komme litt tilbake til hva det handler om.
Men vi bruker også en som heten Collins som er en som har jobbet mye med den type ting, også Sebastian selv.
Sebastian Tutenges, dansk/fransk forsker, som da har jobbet mye med dette 'effervescence' begrepet.
Det er et litt uvanlig ord.
Og det formes opprinnelig for denne typen forskning av Durkheim som studerer australske innfødte som
da har noen religiøse seremonier som de kaster seg inn i
og gir seg hen i.
Altså de får en sånn veldig opprømt, oppstemt situasjon de gir seg hen.
Altså jeg har en gang vært på en sånn religiøs tilstelning hvor det ble tungetale og det ville være noe som Durkheim ville være interessert i.
Så en kollektiv opprømthet, sprudlende, intenst, fellesskap.
Folk gir seg hen til noe større, utenfor seg selv.
Og når dere hører måten jeg snakke på nå, så kan selvfølgelig noen tenkes at fester blir sånn og russetida kan selvfølgelig være da et veldig godt eksempel på akkurat
dette. Og det de er interessert i her er når denne sprudlende deilige opprømtheten bikker over og blir
mørk og på en måte en slags farlig fetter av det som mange er glad i.
Så hva er det som skjer her.
Jo vi viser jo i artikkelen at det er en såkalt 'altered state of consicousness' en ny bevisst
bevissthetsform som vanligvis leder opp til dette.
Karen beskriver at hun og venninnen treffer, dette var i utlandet et eller annet sted, jeg tror kanskje det var i Hellas, to gutter eller
unge menn.
De vil bli med dem hjem og de har en slags sånn foursome, altså de har sex alle disse fire .
Ikke så veldig begeistret for det som skjer, men det er frivillig.
Og så dukker plutselig en annen kar som bor sammen med disse to opp, holder et kamera altsåmobilkamera
og begynner ta bilder av dem.
Dette var en total krise fordi dette kunne jo da innebære at disse bildene ble lagt ut for eksempel på nettet eller noe sånt.
Intervjueren spør altså: 'seriously?' og Karen svarer ja, jeg var så full at jeg ikke hadde oppdaget det før det var for sent.
At den andre personen dukket opp altså.
Og dette setter liksom litt tonen tror jeg, for mange av de overgrepene vi har beskriver nemlig ikke nødvendigvis tradisjonelle voldtekter,
men dette med det som kalles nå 'image based sexual abuse' altså hvor du bruker
seksuelle bilder, legger på nettet og sånne ting.
At det har nå blitt en ganske vanlig form for overgrep og mange opplever nok det som like ubehagelig, krenkende
som tradisjonelle fysiske overgrep.
Det som skjer er altså at det er bra stemning, det er flørt, de drikke mye, alt er bra.
Og i den situasjonen, altså den stemningen den 'altered state' de da befinner seg i, så innebærer dette at faresignaler ignoreres.
Brått slår hele situasjonen om til tvang, overgrep.
Den femte personen dukker altså her opp og setter scenen for noe helt nytt.
Og det som jo er veien hit er som vi skriver i artikkelen at alkoholen på mange måter de-stabiliserer fornuften
. Den riktige, den kloke stemmen, den vurderende stemmen inni deg blir slått ned, tiet ihjel.
Og det hele gjør det vanskelig å forsvare seg.
Så disse jentene de blir plutselig sittende i det de opplever som en sånn blindgate.
Det er veldig vanskelig å bryte ut av den situasjonen de er i.
Så det er det første elementet, 'altered state of consicousness'.
Det andre er kontroll-tap 'loss of control'.
Kenneth beskriver dette og som sagt så er det en del gutter også som opplevde sånne ting som disse så ubehagelig.
'I let her drag me into another room.
She ripped off all my clothes and just went for it.
It was the first time i felt that i had, like,
real sex.
I wasn't raped, in a way, it was like this because i was going along with it the whole time, but i felt a bit, like, as if i had been forced into the situation'
. Så han opplevde ikke dette, du merker at han er usikker på hva han skal kalle det.
Han vil ikke kalle det voldtekt, men han følte at han hadde blitt presset inn i situasjonen.
Det er selvfølgelig et definisjonsspørsmål om vi skal kalle dette et seksuelt overgrep.
Men det var i dette landskapet veldig mye av det som foregikk befant seg.
Altså at du hadde blitt presset...
Vi har diskutert forholdet mellom klaps, dult, trykk, press tidligere.
Så det er den følelsen da Kenneth sitter igjen med at han ble presset med på noe han egentlig ikke hadde lyst å delta i.
Opptekten her er jo at veldig mange liker at kontrollen blir redusert, at du liksom go with the flow, og at det er kult på fester hvor det er litt
lettere tone, det er ikke så farlig hva som skjer og så videre, du gjør ting du som du vanligvis ikke har gjort.
Så de likte det som på dette fagspråket ofte kalles 'controlled lack of control'.
Altså at du mister kontrollen, men på en kontrollert måte.
Dette er en slags frivillig risikotaking som veldig mange setter mye pris på og som er på en måte noe av selve nøkkelen til en bra fest.
At du mister litt kontroll, du gjør noe du ikke normalt ville gjort hvis du ikke hadde drukket.
Men så passeres det altså en grense.
Og det er denne grensen som vi særlig belyser i denne artikkelen her.
Det blir ubehagelig, situasjonen blir plutselig snudd rundt på en eller annen måte og det som var gøy,
deilig, spennende, det blir plutselig ekkelt, ubehagelig.
Ting som du misliker veldig sterkt.
Og det som er det tredje elementet som da er med i denne typen situasjoner, det
er dominans eller makt.
Og Charlotte beskriver dette.
Hun er altså på en nattklubb, et sted hvor det er førstegangs rekrutter, militære til stede.
Og hun beskriver at disse kan bli ganske ekstreme.
Hun danset med en venninne på dansegulvet.
Og så kommer det da en gjeng av disse opp bak bak dem.
Prøver å presse dem inn mot veggen, holder rundt dem.
Når de prøver å stikke av gårde så blir de dyttet tilbake.
De grafser på dem, er det norske ordet de bruker.
Så denne typen dominans den skjer faktisk ikke minst på steder hvor det er mange mennesker, for eksempel et dansegulv hvor du først
danser og alt er ålreit og så blir det plutselig sånn at du som her blitt dyttet opp mot en vegg.
Plutselig så blir det et ubehagelig, det blir press og det blir et voldelig element inni situasjonen.
Skal man forsvare seg i sånne situasjoner så kan det bli klønete, ubehagelig,
du må prøve å forklare folk ting, du kan virke prippen og så videre.
Og det forutsetter at du også at du går, at du prøver selv med en ny definisjon av situasjonen.
Som du kanskje har lyst til å unngå.
Du har ikke lyst å bli den som skal prøve å forklare andre at dette var ikke helt meningen.
Dansegulvet, festen, festivalen er steder hvor dette kan skje, men kan selvfølgelig også skje på vanlige fester i private hjem.
Så hovedpoenget i denne artikkelen det er at, i utgangspunktet så likte de fleste denne konteksten de var i.
Altså, dette er veldig annerledes enn å bli antastet av en voldtektsmann på vei hjem når du går gjennom et mørkt område.
Dette er fest kontekster som folk veldig ofte liker.
De liker den milde rusen de liker at grenser flyter, de liker flørten som dukker opp så, de blir trukket mot det vi kaller
den kollektive effervesensen.
Altså denne bobling, brusing, intensitet, fest, det tar av, altså sånne ting er veldig positivt.
Men så blir altså dette vi kaller da 'sexually violent effervescence' det blir det mørke motstykket til den lette, hyggelige, trivelige festen.
Det er disse tre stikkordene: altered state - Man opplever at verden, man tolker verden på en uvanlig måte.
Loss of control - gleden ved å slippe seg løs endres, du mister plutselig kontrollen.
I en mye mer grunnleggende forstand.
Og domination - dukker opp makt, press.
Man er forvirret, usikker og i den situasjon så kan man la andre ta kontroll, mye mer enn man ønsker.
Mange spurte seg selv, var dette et overgrep?
Hvor skyld hadde jeg det som skjedde?
Og det var også en hovedgrunn, tror vi, til at veldig få av disse, jeg tror nesten ingen hadde gått til politi for eksempel eller til andre med det.
Og i noen tilfeller var det egentlig første gang de hadde snakket om dette.
Da de snakket med de som intervjuet dem til denne studien.
Det var ting de var skamfulle over og sjenert over.
Det satt langt inne og fortelle om.
Da skal vi hoppe over til et helt annet tema.
Skal nemlig tilbake da, nesten ti år i tid, som de av dere kan huske vil jeg tro,
22.juli 2011.
8 ble drept i Oslo, 69 drept på Utøya, i den største terrorhandlingen man opplevde i Norge i fredstid.
Her ser vi terroristen som tar bilder av seg selv på de to øverste
og nederst et bilde fra retten.
Og vi ser at han på en i iscenesetter seg selv på en helt bestemt måte i de øverste bildene der og han er
jo klar over at masse fotografer vil ta bilde av ham når han er i retten.
Altså mørk dress, et lommetørkle i lommen, stilig kledd, men altså en nazihilsen.
Det var sånn de tyske soldatene hilste Hitler.
Han hadde skrevet et manifest på 1500 sider som han la ut på nettet like før han gjorde disse
terrorhandlingene. Og vi ser den kalles 'European Declaration of Independence'.
Så han hadde en veldig omfattende fortelling om hvorfor han gjorde dette.
Og da beveger vi oss inn i det vi kan kalle en narrativ kriminologi.
Sveinung Sandberg som jeg har jobbet mye sammen med, som dere vet.
Han har laget, jobbet mye med det, laget flere bøker om det.
Den første til venstre der, 'narrative criminology', den har han skrevet sammen med Lois Presser, en amerikansk forsker.
Og hun har også skrevet denne boken, 'been a heavy life - stories of violent men' og til slutt så skal vi komme tilbake til, senere på
kursene, Shadd Marunas 'Making Good' som også har et ganske narrativ perspektiv.
Den skal vi lese senere i kurset.
Så narrativ kriminologi, hva er det?
Jo, narrativ, det er det samme som en fortelling eller historie.
Narrativ kriminologi,
det handler altså om fortellinger som motiverer eller gjør at folk holder seg borte fra kriminalitet.
Men det kan også handle om fortellinger som motiverer at folk driver med kriminalitet.
I en sånn narrativ kriminologi sammenheng så er 'plot' det er det som gir handlingsrekkefølgen mening.
Hvis for eksempel kongen døde og så døde dronningen, der mangler det et plot, det er ikkenoe som binder de to elementene sammen, men i setningen kongen døde og
så døde dronningen av sorg.
Der har vi et plot.
Da ser vi hva mekanismene er.
Hvorfor da dronningen døde og hva som skjer.
Så hvis dere er interessert i kriminallitteratur, kriminalromaner så har de normalt et plot
noe som gjør at vi kan forstå hvorfor morderen faktisk drepte avdøde
Så vi kan si at narrativ kriminologi det er en slags sosial konstruktivistisk posisjon.
For at disse fortellingene er med på å skape verden er hovedpoenget.
Så det er en bestemt rekkefølge i det som skjer, temporalitet.
Kausalitet, noe skyldes noe annet og det er et plot altså.
Og en sånn narrativ kriminologi den vil altså kunne underholde, formidle kunnskap og bearbeide traumer, gi ting mening.
Så disse fortellingene er ofte veldig kraftfulle.
Helt sikker på at noen av dere er gode fortellere selv, liker å fortelle historier.
Dere har kanskje folk i slekten og sånt som liker å fortelle historier og da kan dere kanskje lete etter plottet og hva disse skal egentlig fortelle.
Vi kan komme tilbake til det, men jeg er mye på ferie i Nord-Norge hvor slekten min kommer fra og der er det noen eldre menn som er veldig gode fortellere, hvor det er
tydelig at fortellingene de har veldig ofte etter formål.
Så det Sveinung og kompani har gjort her,
det er jo da å lage en narrative analyse av 22.
juli og terroristens påstand er jo da i dette manifestet at: 'jeg beskytter vestlige og kristne
verdier'. Så på et visst nivå så kan man si at dette kunne tenkes å være politisk vold inspirert Al-Qaeda eller
den gamle terrorgruppen Baader-Meinhof som var i Tyskland på
syttitallet.
Men i stedet kan man da gjøre dette, analysere det i form av en slags kultur eller kriminologisk narrativ analyse
. Og hvis du skal se på terrorisme i Norge så er det tre typiske kilder vi har fra et sånt kultur-perspektiv.
Det anti-islam og det er politisk terrorisme og det er skole-massakre.
Og det de har som et poeng her er at det er en slags kulturell bricolage, en bricolage betyr en blanding.
Hvor du blander sammen mange forskjellige elementer.
Så henter du litt forskjellig fra de forskjellige inspirasjonskildene.
På samme måte som når du lager musikk så kan du hente litt folkemusikk, du kan hente litt fra klassisk musikk du kan hente noe fra hiphop for eksempel.
Altså mange dyktige musikere de klarer å, komponister klarer å koble mange forskjellige elementer.
Her ligger disse forfatteren altså vekt på at skole-massakren er en veldig viktig inspirasjonskilde for da den 22.juli terroristen.
Nå har mange av dere helt sikkert sett ting om 22.juli.
Det har vært flere filmer, blant annet denne med Anders Danielsen Lie som ble laget for Netflix.
Hvor han spiller terroristen, her kledd ut som politimann.
Så det fins mye sånn kulturstoff rundt dette allerede.
Men her ligger altså da Sveinung og medarbeider, det ligger et veldig sånn typiske, altså et tydelig skole-massakre perspektiv
til grunn. Det er spesielt viktig.
Hva er så fall viktig med skolemassakre.
Jo, nøkkelfortellingen den skjedde i Columbine i USA i 1999.
Det var den viktigste hendelsen 12 elever og en lærer ble drept.
Og det ble skrevet en bok...
Lagd film om det, av en denne karen oppe til høyre her,
'Bowling for Columbine'. Og det var skrevet masse bøker om det også.
'Columbine - the true crime story' av Jeff Kass for eksempel.
Til venstre ser vi de to guttene, ser at han ene har et bilde av seg med et hakekors bånd og de legger ut en video før de da
gjør denne massakren.
Her ser vi de to gutta med disse halvautomatiske våpnene som ofte brukes til denne type massakre.
Så det er denne hendelsen som fikk enorm medieoppmerksomhet.
To gutter går inn og dreper, massakrerer altså elever på en skole og senere har det vært en rekke sånne hendelser i USA.
Det skjer så og si hver måned, en sånn hendelse og fordi det er så mange av dem så er det veldig få som så får så stor oppmerksomhet.
Det skal dø veldig mange før du får stor oppmerksomhet rundt dette lenger.
Det var en annen massakre senere i 2012 hvor Adam Lanza drepte 20 barn på seks-syv år.
Adam Lanza ser vi til, på venstresiden der.
Og et av barna som ble drept ser vi på høyre side her.
Og dette er jo rett og slett bare helt forferdelig, det tror jeg absolutt alle kan være enig i.
Samtidig så er det sånn at disse skole-massakrene nå altså har blitt etablert som en slags kulturelle script, fortellinger i kulturen som veldig mange har tilgang til og
som er lett tilgjengelig på nettet for eksempel.
Så det er en masse sånne eksempler fra USA, det også fra Europa.
Flere i Tyskland, i Finland har det vært noen og gjennomgående et økende antall av sånne ting.
Hvem er det som gjør dette?
Hvem er gjerningspersonene?
Jo, det er menn, så og si utelukkende.
Og de er i alderen 16 til 32 år.
Og de er litt annerledes, litt spesielle når det gjelder kognitiv utvikling, måten de tenker på, forhold til verden.
Mange litt introverte.
Problemer med jevnaldrende, de har følt seg ekskludert.
De er avvist, mange er deprimerte, narsissisme, selvopptatte og har manglende empati.
Så en masse sånne individuelle personlighetstrekk som ser ut til å prege disse personene.
Allikevel så var altså Columbine en slags vannskille, fordi her var det første gang at utøverne var veldig aktive på nettet.
De beskrev handlingene, de la ting ut på nettet og lagde en sånn kulturell toolbox, altså en verktøykasse av kulturelle
elementer som kunne brukes.
Så hva innebar dette, hva var det de fortalte.
Jo, de fortalte at de man skal ta, det er barn og unge som er i utdannings forløpet.
Punkt 2 gjelder å drepe så mange som mulig.
3. De bruker lang tid for å forberede seg.
Det blir fantasier, til det til slutt blir en dag da konkrete handlinger.
For det fjerde. Mange har brukt videospill på å forberede seg, altså det er veldig mye voldelige videospill og veldig mange av disse er veldig drevne på videospill.
Og det er mange som senere, etter at dette skjer poster video på nettet, blant annet for å bli berømte.
Og punkt 6.
Dette skriptet her sann, altså denne overordnede fortellingen har blitt en slags kulturell ressurs som altså kan brukes for å gjennomføre massemord.
Så for å forstå 22.juli terroristen så mener altså Sveinung Sandberg og disse forfatterne at vi må se på disse skole-massakrene.
Hvis noen er interesserte i skjønnlitteratur om dette, som dere merker så er jeg ofte opptatt av at det finnes godt beskrevet skjønnlitteratur, så er det denne boken her 'We
need to talk about Kevin', det er en veldig fin bok.
Amerikansk bok, oversatt til norsk tror jeg også.
Og denne, Malin Persson Giolito, 'Største av alt' det er om et svensk skole-massakre som jeg tror også har blitt en serie på
Netflix. Veldig fascinerende historie, om da en skole-massakre det også.
Så hva kan vi si om terroristen fra 22.
juli.
Jo, to ting kan nok langt på vei fange mye av livet hans.
En god del psykologiske problemer og et vel intenst liv online.
Han var født i 1979,
og det viste seg fort at det var problemer i hjemmet hans.
Det ble foreslått fosterhjem, det var omsorgssvikt.
Og det er gjort masse studier senere av hvorfor ikke han ble omplassert til et annet sted.
Men det ble han i hvert fall ikke.
Han var ensom, men han var også regnet som veldig intens og han hadde økende problemer før terroren, og i 2006 flyttet han inn
hos moren som bodde på Oslo vest og isolerte seg.
Det ble gjort to rettspsykiatriske rapporten om han og begge konkluderer med at det er lite empati hos ham, lite følelser.
Det er grandiositet, altså storhets forestillinger om seg selv.
Narsissisme, det betyr selvopptatthet og storhets-forestillinger også i den andre rettspsykiatriske rapporten.
Han brukte mye tid på spill på internett og sosiale medier og etablerte det vi kan kalle en sann supersized personlighet.
Han bygger opp seg selv til noe veldig mye mer enn det han i virkeligheten var.
Hvis dere så det bildet med disse ordenene han hadde på de første bildene jeg viste her.
Så hva er likhetene da, mellom ABB og disse skole-massakre skriftene.
Jo, det første var altså barn og unge i utdanning, sosial kontekst - Utøya ungdomspolitisk kontekst, de var uskyldige.
De var 14 til 25 år.
Akkurat det samme som skole-massakrene rettes mot.
Drepe så mange som mulig med våpen, det var 67 ofre på denne øya.
Det var en slags jakt på ofre som minner veldig om videospill.
Han kunne valgt å drepe flere i Oslo hvis han hadde lagt dette utenfor ferien.
Da ville vært mange flere i Regjeringskvartalet og veldig få på øya.
På grunn av sommerferie så ville det vært motsatt.
Men han valgte altså å ta disse barna, unge, gjennom drap ansikt til ansikt fremfor flere bomber som kanskje
kunne drept mange flere.
Hadde lang tid til å forberede seg.
Han leide gården to år før dette skjedde, dokumenterte gradvis hvordan bomben ble laget, hadde en masse selvportretter, skrev manifestet sitt.
Brukte veldig mye tid på videospill, film, musikk, World of Warcraft og ledet grupper av spillere.
Han var veldig god på disse tingene her sånn, han kjøpte en egen webside på nettet 'thenewknighthood'.
Og ble en kjendis, så det handler om å idolisere det onde.
Senere har han fått veldig mye brev til fengsel hvor han sitter og en god del folk som ligger helt ytterst på
ytre høyre side av det politiske landskapet, de har åpenbart hatt han som en slags helt.
Så konklusjonen blir her altså et narrativ perspektiv at terrorisme det kan bli en sånn kulturell bricolage, hvor du henter forskjellige elementer
. Og skolemassakre har vært veldig synlige produkter på denne scenen.
Denne siden av 22.juli er jo så langt en ikke ordentlig fortalt historie.
Det er derfor disse forskerne løftet den fram og man kan si at Behring Breivik var mer politisk enn mange tidligere skole drapsmenn.
Men han har blitt aller mest feiret som en massedrapsmann.
Så slike hendelser trekker veksler på narrativer som ligger der og åpner for destruktive muligheter.
Så påstanden her er altså at de narrativene som var tilgjengelig for ham, de bidro til å gi
form til det forferdelige som skjedde, særlig på Utøya.
Og konklusjonen deres er altså at uten alle disse skolemassakrene så ville nok 22.juli forløpt annerledes enn den faktisk gjorde.
Så det var slutt for i dag og da er det nytt treff på denne måten om en ukes tid.
Takk for meg.