Da skal vi starte altså, på åttende forelesning.
Og i dag skal vi først snakke litte grann om det å skrive hjemmeoppgave.
Altså her skal dere jo skrive en ukes hjemmeoppgave, jeg skal fortelle litt om hvordan man kan bygge opp sånne oppgaver.
Så skal vi gå gjennom en god del andre ting etterpå.
Litt om e-sigaretter, high speed, amfetamin og denne lille artikkelen av Tutenges og Sandberg om 'meeting the djinn' også skal jeg se
om jeg får tid til å starte litt på gatekapital.
Denne monografien som jeg har vært med på å skrive sammen med Sveinung Sandberg om hasjselgere ved Akerselva.
Men først det å skrive.
Når dere skal skrive en hjemmeoppgave så må dere ha klart for dere at det er ulike teksttyper.
Dette vet dere selvfølgelig alle sammen, men la meg prøve å ta det litt systematisk.
Veldig mange har hørt denne boken eller lest den selv da dere var barn, Astrid Lindgren, Brødrene Løvehjerte.
Dette er en barnebok.
Samtidig så er dette en ganske subtil tekst.
Jeg har selv lest den for barna mine, for en god del år siden og det slo meg at den er så ganske interessant for voksne.
Tar opp eksistensielle temaer, død og så videre.
Så det er en barnebok med et ganske avansert grep vil jeg si.
Så kan vi hoppe til den boken som kanskje har blitt betraktet som den viktigste i nyere norsk litteratur, Dag Solstad.
Vet ikke hvor mange som er komfortabel med han eller kjenner ham godt.
Norsk forfatter, slo gjennom på slutten av sekstitallet da jeg selv var svært ung og denne boken 'sjenanse og verdighet' er altså en liten, synes jeg, veldig flott bok
om en lektor i videregående skole.
Hans sammenbrudd på en måte.
Portrett av en bestemt tid, skrevet i en slags modernistisk tradisjon som da Dag Solstad befinner seg i, en ganske avansert litteratur.
Begge disse tingene er skjønnlitteratur men da for ulike typer publikum.
Så kan vi gå tilbake til en sakprosabok altså en som behandler et sakprosa tema.
Altså et slags, ikke fiksjon.
Denne boken her, tilbake til Lemberg, Philippe Sands skrev for noen år siden.
Veldig flott bok syns jeg, som handler om hans egen historie i Mellom-Europa
fram til krigen, jødeutryddelsen.
Og hvordan da han klarer å gjøre dette til et slags sakprosaverk om også domstolen i Nürnberg i 19
45. Hvor de to sentrale aktørene som stod for å lage domspremissene til denne domstolen så går altså de sentrale nazistene
satt på tiltalebenken.
Beskrives i en veldig interessant form, knyttet sammen med hans egen familie.
Så over til noe helt annet.
Denne oppgaven her #MeToo, en kritisk diskurs analyse av debattinnlegg om seksuell trakassering.
Er levert for et par år siden her på instituttet og den har jeg altså lastet opp sammen med noen andre, vil jeg si, gode oppgaver som ble levert til dette kurset 3090
som ikke jeg selv hadde, men som jeg fikk tilgang til i anonymisert form da.
Så her har vi på en måte fire veldig forskjellige typer tekster og det er den siste selvfølgelig som er den mest interessante for dere sånn på kort sikt.
Dette minner jo om noe dere selv skal skrive.
Så er spørsmålet Hvem skriver du for?
Vi så her at her var det da forfattere som profesjonelle forfattere som skrev for litt forskjellig publikum og tenk deg alle de tingene du kan
tenke å skrive. En huskelapp til deg selv.
Husk å ringe til bestemor i morgen.
Noe dere skriver på sosiale medier kanskje, insta, facebook, snapchat, helt annen format selvfølgelig.
Et avisinnlegg, en kronikk kanskje i Klassekampen, morgenbladet, Aftenposten, Vårt Land.
Nå vet jeg at det er stadig færre unge mennesker som leser disse tingene, men lenge har dette vært en veldig viktig del av vår offentlighet.
Og her er poenget at disse fire avisene jeg nevner her har liksom ganske ulik profil.
Vårt land, kristen avis, Aftenposten en stor mainstream avis, Morgenbladet litt mer orientert kanskje mot intellektuelle grupper og Klassekampen tradisjonelt en litt mer
venstreorientert avis.
Så her ser vi at det er ulike typer fora som normalt vil kanskje ha ulike referanser.
Altså du kan forutsette hvis du skriver i Morgenbladet et litt annet sett av referanse, kunnskap og så
videre enn det du normalt kan i for eksempel Vårt land eller VG eller Dagbladet hvis du skulle velge å skrive der.
Så har man selvfølgelig en artikkel i Norsk sosiologisk tidsskrift, noen av dere vil kanskje på et eller annet tidspunkt skrive en sånn artikkel og da er det bestemte
sjanger konvensjonen skal være et visst antall ord.
Der vil det kanskje være 6-7 tusen ord.
Eller en bok for Universitetsforlaget som igjen kanskje er noe annet enn en bok for for eksempel Gyldendal eller Cappelen.
Hvem skriver dere for?
Dere skal skrive primært for sensor.
Det dere skal prøve å få til er at sensoren liker det dere skriver og vurderer det så bra som mulig.
Så dere får en ok karakter.
Skal si lit om hvordan dere da må skrive.
Men i alle disse tilfellene her sånn så synes jeg det jeg ofte kaller til mine stipendiater og kanskje i noen grad masterstudenter, så er det lurt å ta det jeg kaller
Dagsnytt 18 testen eller eventuelt tante testen.
Og det første kan dere da lett skjønne hva er,
det radioprogrammet som heter Dagsnytt 18 som også går på tv nå, som er kanskje en av de viktigste kanalene for en norsk politisk debatt og hvor det er ofte ulike aktører som mener
litt forskjellige ting.
Som inviteres og poenget er hvis du skal dit så må du, på det første spørsmålet for eksempel, det at jeg ser at dere har skrevet en oppgave her også skulle dere ha sånn flaks
å komme til Dagsnytt 18 så vil programleder spørre deg, OK, hva er det du har funnet ut i denne oppgaven.
Og da har du kanskje et halvt minutt, et minutt kanskje å gå på.
Jo jeg har studert #metoo og jeg fant ut at #metoo i Norge på den tiden var preget av at det var
stor vekt lagt på sånn og sånn, men man la for eksempel aldri eller i liten grad så løftet man fram personer, ansikter, navn
det gjorde man i høyere grad i Sverige for eksempel.
Altså det kunne være en sånn enkel måte å si noe sånt på.
Tante testen er omtrent den samme, du forestiller deg at du har en hyggelig tante som ikke har noe greie på sosiologien også spør hun, hva skriver du egentlig oppgave om i det
faget du driver med? Og jeg har liksom ikke så mye greie på sosiologi sier tanten din.
Da må du forklare dette på en ganske enkel måte.
Så hvis dere skriver en oppgave så burde dere kunne klare disse testene på en ganske enkel og grei måte, forklare hva dere har undersøkt.
Og finne ut hva var hovedpoenget.
Hva er storyen for å holde oss til det narrative som vi har snakket ganske mye om allerede.
Det narrative har en story, en fortelling og den burde vi ikke gjøre for komplisert og den burde dere kunne klare å redegjøre for ganske greit.
Men så er det selvfølgelig noen andre kritiserer for en oppgave og dere får også oppgitt en problemstilling.
Vi har jo ikke laget eksamensoppgavene her, men dere vil kanskje få 2/3 å velge mellom og den skal dere altså da besvare.
Du skal vise at du kan pensum, teori som kan hjelpe deg til å besvare det og finne noe slags
empiri hvis det er det det er snakk om.
I den oppgaven som vi skal se litte gran på så fant vedkommende altså noen avisinnlegg som vedkommende fant på Retriever eller det som kalles A-tekst.
Så skal du tolke også skal du finne en slags resultater her.
Jo, funnene er sånn og sånn, drøfte, diskutere og konkludere.
Så dere skal liksom ha en problemstilling, man skal bruke noe teori og legger fram noen data og så skal det til slutt konkludere med at sånn og sånn var det.
Og dette minner om strukturen i en vanlig vitenskapelig artikkel, som vi ofte kaller IMRAD.
Basert på introduction, literary review, methods, results, discussion og conclusion.
Altså IMRAD: I - Introduction, M - method, R - results, D - discussion.
Her er det en A som heter 'What' så her det litt rart at det kalles IMRAD egentlig når jeg ser på det nå, conclusion.
Uansett, det er det som ligger i dette.
Så en typisk struktur i en oppgave vil være at du først har en innledning.
Det sier sånn litt roughly om hva dere er interessert i her sånn, som leder til en problemstilling også forteller du kanskje i innledningen litt om gangen i resten av
oppgaven. I neste avsnitt så kommer jeg til å fortelle litte grann om teori, så kommer jeg til å legge frem noen funn, sånn og sånn, også kommer jeg til å diskutere disse funnene
også konkluderer jeg.
Du må altså ha teori og du må ha relevant teori også må du ha noe fra pensum.
Det er avgjørende også må du ha noe metoder og data og analyse og funn.
Hva slags metoder har du, har du lest aviser, har du snakket med noen, har du gått til litteraturen, har du brukt noen filmer som du
har kikket på. Hva har du brukt sosiale medier, har du prøvd å sett på noe statistikk som er tilgjengelig.
Hvordan analyserte du dette.
Jeg grupperte det sånn og sånn, jeg prøvde å vurdere mønstrene i disse fortellingene.
Jeg har lest en bok og jeg mener at fortelleren mener sånn og sånn.
De viktigste funnene tar dere i den delen også diskuterer dere da i diskusjonen.
Møtet mellom teoretiske perspektiver og eventuell empiri.
Har brukt her et perspektiv som er sånn og sånn og dataene tyder på det og det.
Også kan du si noe om styrker og svakheter.
En samtale med litteraturen 'de fant sånn, jeg sier det' og helt til slutt en kort konklusjon.
Hva fant du, et svar på problemstillingen i kortform.
Det er sånn man normalt legger opp en sånn oppgave.
Noen fallgruver kan være å legge det for stort an.
Du kan ikke skrive liksom, hvorfor blir noen kriminelle.
Hva kjennetegner liksom sosial ulikhet i Norge.
For dårlig bruk av teori, du må ha noe teori for å gi mening til funnene dine.
Du kan ha for dårlige data eller for svak evidens som vi kaller det.
Det kan være for lite faglig, det kan bli lett for personlig, for normativ, for litt nysgjerrig.
For dårlig sammenheng i oppgaven.
Hakkete svak link mellom delene.
Lite flyt i det du finner ut.
Dette er alle ting som da sensur ikke liker.
Hva gleder sensor?
Argumenter, både påstander og begrunnelser, saklighet, klarhet, godt språk og drøfting.
Det er sånn, får du til dette her sånn så beveger du deg oppover på skalaen mot en B eller kanskje til og med mot en A.
Så la jeg fram noen korte oppgaver dere kan se litt på disse oppgavene, fire stykker.
Et eksempel på den #metoo oppgaven, kritisk diskurs analyse.
Nå har jo ikke vi hatt noe særlig om diskurser her ennå.
Men hvorfor er denne god, det kan dere se litt nøyere på kan dere lese den og prøve å sammenligne.
Jo, fint sammendrag det er veldig smart.
Formålet er klart, innledningen setter scenen, hva er #metoo.
Teori, diskurs analyse pluss dette Genussystemet, hvordan kjønn spiller seg ut.
Metode, 6 debattinnlegg i norske aviser.
Analyse, man beskriver tekstene, hva sier de, hvordan virker de.
Hvilke diskurser ser vi.
Og konklusjonen, grei oppsummering. Det er en veldig god oppgave.
Tipper at denne, husker ikke hva den fikk men jeg tipper at den fikk en A.
Så hvordan skal du jobbe med dette. Jo prøv å løs oppgaven på en måte som interesserer deg.
Klarer du finne glede i arbeidet.
Vær nysgjerrig på det, reelt interessert, det hjelper.
Ser kanskje flere ideer opp mot hverandre.
Gå gjennom da disse delene, hva det innebærer av data, litteratur, analysearbeid, skrive ned notater til teorier, hvordan passer dette inn og
start skrivingen med en gang.
Skriv skriv skriv. Det er veldig lurt å bruke mye tid på å skrive og kunne flikke på dette til slutt.
Arbeidsvaner, fast arbeidsplass, faste tider sette av flere timer.
Dere har en uke på dette, men det er det er ganske tøft ofte.
Del oppgaven inn i overkommelige deler.
Planlegg arbeidet, vi gjør selvfølgelig ikke andre store viktige ting på denne tiden.
Ikke vær lenge oppe om kvelden, ikke ha bursdagsselskap som tar lang tid akkurat denne uka her og formuler tanker til setninger og setninger til avsnitt.
Skriving er en lang prosess for alle.
Flikke, omarbeidet, fungerer det når jeg leser høyt, det er ofte ganske god test.
Har hver enkel og hver setning et klart poenger, er det noe som er unødvendig kan du kutte den setningen uten at det gjør noe.
Burde rekkefølgen på setningene eller avsnittene kunne byttes om.
Sitter du med en helhetlig følelse fra lest teksten fra ende til annen, er det flyt og driv i teksten.
Alt dette er gode måter å jobbe på.
Så vi kommer litt tilbake til dette senere også.
Men dette er liksom noen ting knyttet til det å lage en sånn oppgave.
Da er det første av de artiklene vi har i dag.
Den er jo knyttet da til e-sigaretter.
Og hvorfor er denne viktig, og her er det jo også et intervju som ligger ute med Rikke Tokle, som jeg veileder og som leverer doktorgraden sin
en av disse dagene. Og der forteller hun litt om hvorfor hun begynte å jobbe med dette.
Og det gir et godt supplement til denne artikkelen.
Så bakgrunnen er jo da at tradisjonell røyking med sigaretter, som var veldig vanlig da jeg vokste opp.
Det er mye mindre vanlig nå.
Men fortsatt er ganske mange som røyker.
Det har jo blitt knyttet til sykdom, til avhengighet, til stigma altså at du blir liksom brennmerket, du får et dårlig renommé liksom.
Og så er spørsmålet da dette med disse e-sigarettene som dukker opp, eller vaping.
Hva er greia med det.
Her ser vi til venstre bilde av en vanlig røyker som tar en sigarett og til høyre så er det ikke så lett å se, men der er det en sånn vaper som har laget noen kule ringer og
sånne ting.
Virker som en ganske sånn performance orientert type, som driver med e-sigaretter.
Så spørsmålet er, er dette veldig ulike ting.
Hva slags assosiasjoner har vi, er det forskjellige typer e-sigaretter osv.
Så dette har da Rikke brukt flere år på å finne ut at.
Jobbet med å samle data, analysere data osv.
Og denne artikkelen er den første artikkelen i hennes avhandling som hun nok brukte halvannet år på å skrive, så det er masse arbeid som ligger under en sånn artikkel.
Hun fikk den da inn i et veldig bra tidsskrift, 'sociology of health and illness', så her ser dere hvordan man skriver der.
Det er jo ganske vanskelig å lese sikkert for dere, de første gangene dere gjør det, men les sammendraget, prøv å danne dere et bilde av hva det dreier seg.
Se om dere klarer å lese gjennom teksten, det er fint hvis dere klarer det.
E-sigg, det var en slags revolusjon.
Det startet altså som en mindre skadelig måte å innta nikotin på.
Var vel kjent at det var veldig skadelig.
Lungekreft, hjerteinfarkt og så videre.
Også ble det gradvis, ikke bare dette en måtte ta inn nikotin på, men det ble en sånn egen sosial praksis form.
'Chasing' kalles det,
og det ble stadig nye produkter, nye smaker på scenen.
Det ble egne festivaler og mye bruk i utescenen, altså utelivet på klubber og fester
og sånne ting. Og det var nok en sånn sammenheng at Rikke først ble oppmerksom på disse tingene.
Samtidig så er altså vanlig røyking, beveger seg gradvis mot sosial marginalitet.
De som røyker er stadig folk som, mer folk som har lav utdanning, lav inntekt.
Så de færre som røyker er i grupper med høy utdanning og så videre.
Så, og en grunn til det er jo en såkalt villet denormalisering, så man har ønsket fra myndighetenes side å koble da stigma,
gjøre det unormalt å røyke.
Så derfor så er på en måte her, kampen står mellom e-sigg og vanlig sigg.
Er det mindre stigma ved e-sigarettene, er det mer åpen glede her.
Det er noe av det temaet som da
Rikke er interessert i å belyse i denne artikkelen.
Så kommer det raskt fram i artikkelen at 'the vaping subculture' det er en subkultur som driver med disse e-sigarettene.
Der er det to perspektiver på dette.
Roger, et eksempel på en informant, sier at e-sigg er mye mer enn røyking.
Du blir en connoisseur.
Og en connoisseur det er sånn betegnelse på franske, altså et fransk ord for vinkjennere.
Folk som liksom smaker på gode rødviner og liker de som er fra en bestemt region og har masse språk rundt det liksom.
'et hint av eik og smaker litt røk' og sånne ting.
Hvis du går på polet så er det stadig mer kunnskap om dette blant folk som jobber på Vinmonopolet.
Så Roger sier at det er, det er masse rundt e-sigarettene, du blir en som kjenner og dette av forskjellige produkter og sånt.
Mens Aksel hadde sluttet med e-sigaretter, hadde gått tilbake til vanlige sigaretter.
Han bekrefter for så vidt at det er en sånn subkultur og at du blir del av den om du vil eller ikke, helt ufrivillig.
Og han likte ikke den kulturen, han syns det var for mye stæsj, for mye skryting, for mye rare ting som han ikke hadde noe sans for.
Så begge var enige om at det fins en sånn subkultur rundt e-sigaretter.
Og så går Rikke videre med argumentasjonen her og sier at vi kan tenke oss to typer brukere av e-sigaretter.
Det ene er det vi kan kalle Cloud Chasers, så det er de som jakter på skyene.
Også er det de som kalles substitutes, det er de som erstatter e-sigarettene eller som bruker dem for å erstatte vanlige sigaretter.
To forskjellige grupper.
Og den første gruppen, den har altså en slags teknisk interesse av dette.
De kan kalles litt sånn e-sigg nerder, hevder Kenneth.
Det er de som kalles cloud chaseres og så er det den andre gruppa.
Det er de som kalles substitutes, det er de som prøver å slutte å røyke ved hjelp av e-sigarettene.
Ganske distinkt ulike grupper med, ulike kjennetegn.
Og den første gruppa den møtes med interesse i utelivet for eksempel.
På fester og sånn ting, det er litt spennende, det er nye produkter, det er nysgjerrig.
Det er vapour, it's not smoke.
Det er en slags hobby, det er stolthet, interesse, er det ikke stigma, tvert imot.
Og dette er altså denne Cloud Chaser gruppa.
Står offensivt og synlig fram med det de driver med.
Hvis derimot den andre gruppa, den lengter tilbake til sigarettene, som de har prøvd å legge fra seg.
Kanskje fordi de har vært syke, kanskje fordi de har fått problemer.
Prøver å slutte, masse stigma, dette er folk som skammer seg over sin egen røyking kanskje og de er redde for sykdom.
Så de tenker at e-sigg nok vil bli betraktet som deres forsøk på å unnslippe disse stigmatiserte sigarettene.
At når folk ser dem med e-sigaretter så tror de at folk tenker: OK, hun der bruker e-sigg, fordi hun er så ekstremt avhengig av å røyke
Så de sees, sånn som denne gruppa vurderer de andres blikk, som symboler på en slags krevende
dyp nikotinavhengighet.
Og det finner du veldig sjelden i gruppa av cloud chasers.
Så her har vi, hvis dere skjønner dette skillet.
Jeg vil tippe at de fleste kanskje har en fornemmelse av dette allerede.
Så har dere på en måte lesenøkkelen til denne artikkelen.
Ganske enkel dikotomi og Rikke brukte ikke så veldig lang tid på å finne denne spenningen.
Men det tok da lang tid likevel å gjennomføre argumentet og jobbe fram hele artikkelen.
Så skal vi hoppe over til noe nokså annet.
Og her er vi tilbake til 1944.
Helt nederst står det oktober 1944.
Når var det, jo det var mot slutten av andre verdenskrig og vi ser det er 'Benzedrine sulfate tablets',
produsert av 'Smith kline and french laboratories' i Philadelphia i USA.
Dette er noe som passer for 'men in combat, when the going gets tough'.
Vi ser at her er det soldater, det er oktober 1944, det kan ha vært etter invasjonen i Normandie
i July 1944.
Altså hvor en enorm alliert troppestyrke beveget seg over kanalen.
Kan kanskje se ut sånn, siden det er sånne klipper bak disse karene.
Som vi vet det ligger ut mot Den engelske kanal og dette er tøffe gutter, alle skjønner det.
Hva, hvorfor dette bildet og hvorfor disse tablettene?
Jo, disse bruker Benzedrine sulfate tablets, for å 'overcome their
symptoms of fatigue', når de blir slitne og utmattede så kan de ta seg no Benzedrine.
Hva er Benzedrine?
Flere av dere hørt om speed, amfetamin og det var faktisk det dette handlet om.
Så dette er, enkel sett, sånn at det amerikanske forsvarsdepartementet får produsert sånne typer amfetamin tabletter
til disse soldatene.
Midt i sentrum av, kan vi si, det konvensjonelle amerikanske samfunnet
og en grunn til at de gjorde det var at tyskerne hadde startet med dette.
Felttog mot Polen i 1939,
så gikk det med, rundt regnet 35 millioner sånne amfetamin tabletter og det var mulig for tyskerne da å rykke fram gjennom
Polen med et enormt tempo.
De ble ikke slitne, men som vi skal komme tilbake til, så er dette da,
riktignok kanskje noe du ikke blir sliten av, men det kan være et veldig farlig stoff likevel.
Et annet eksempel, litt senere, her snakker vi om slutten av femtitallet.
Raphetamine, der ser vi en vanlig amerikansk husmor.
Litt deprimert, og med et par sånne tabletter så er det full fart.
'In minutes' står det her sånn.
Så igjen så ser vi at, dette er noe som leger da forskrev.
Og hun her har fått seg litt amfetamin og er for full fart.
Cheerful, optimistisk og så videre.
Så også for vanlige kvinner og menn selvfølgelig som da var deprimert og litt utafor, så kunne man bruke disse tablettene.
En tredje bruksform på denne tiden var jo da faktisk som slankemiddel.
Du blir ikke sulten når du bruker amfetamin.
Så alt dette var populært,
på denne tida, men det ble da på slutten av 50-tallet klart at dette kommer ofte med en pris.
Og hva slags pris er det.
Jo har ser dere først denne historien om amfetaminbruk under krigen.
Så ble det da illegal bruk, eller metamfetamin som ble introdusert, litt senere.
Og så forsvant dette inn i det illegale markedet.
Så poenget er at, til forskjell fra cannabis for eksempel, til forskjell fra LSD og til noen grad forskjell fra heroin for eksempel.
Så er amfetamin i utgangspunktet en ganske, skal vi si konvensjonelt rusmiddel.
Det var, det stammer på en måte fra kjernen av samfunnet, fra helsevesenet og fra forsvaret.
Og den farmasøytiske industrien har drevet bruken fremover.
Og dette innebærer da at det er liksom tradisjonelle, mainstream grupper som har brukt det.
Til forskjell fra for eksempel hasj og LSD.
Hvor det har vært mye mer sånn litt frika, subkulturelle ting som vi skal komme tilbake til.
Kokain har vært mye mer et sånt partydrug og heroin har vært mye mer knyttet veldig marginale grupper.
Så vi finner faktisk at i Norge så ser det ut til at amfetamin ofte stammer fra en litt sånn røff arbeiderklasse kultur.
Til forskjell fra både LSD og kokain for eksempel.
LSD, litt mer frika folk, cannabis litt mer frika folk, kokain litt mer overklassepregede folk.
Her ser vi noen med bilder av Speed brukere, metamfetamin brukere i USA.
Veldig sånn, skremmende bilder.
Her ser vi denne karen 23 år gammel først, begynt med litt speed.
Også ser vi hvordan det har gått med ham, når han da har brukt dette et par år.
Så det er altså.
Dette er nok et skremmebilde, men det er ingen tvil om at dette kan være et veldig farlig stoff.
Jeg har selv støtt på en god del speed brukere på for eksempel rusmidler og psykiatri avdelinger som ligger høyt oppe og som er, sover ikke på ukevis kanskje
er i hvert fall veldig dårlige.
Og som er speeda, som vi oftest også sier på norsk faglig stoff.
Men røttene til dette finner vi altså da, er hovedpoenget i artikkelen, i liksom det vanlige samfunnet.
Og når vi da intervjuet ganske mange speed brukere.
Så fant vi kanskje tre ulike hovedbruksformer.
Den første var en ganske sånn konvensjonell party kultur greie.
Her ser vi en gutt som da går på videregående skole.
Dette er i russetiden tror jeg.
På norsk ville det være noe i retning av at 'jeg var en dritings, satt i en stol og klarte ikke å reise meg.
Så kommer en venn bort til meg, bærer meg til do, hele min gjeng var der og en sier: vi må gi ham et par linjer med amfetamin, for å få han i form.
Han la to linjer foran meg og etter 30 sekunder så jeg er helt fin igjen.
Fantastisk virkelig gøy.’
Sånn at amfetamin ble ofte brukt i sammenheng med alkohol.
Hard drikking, partying og det gjør i følge disse ungdommene at du kan på en måte bli edru etter at du har vært veldig full.
Så det har denne funksjonen.
Og for noen så var også da speed assosiert med slåssing, maskulinitet.
Og det var altså litt sånn røffe gutter fra arbeiderklassen, en bestemt type maskulinitet som var bærere av disse mønstrene.
Veldig annerledes enn for eksempel LSD og cannabis, som sagt.
Hvor det er mye mindre til stede disse maskulinitets dimensjonene.
Så det er den ene. Den andre gruppa vi identifiserte var en som vi kan kalle 'work more and harder'.
Og her er det en mannlig maler som skriver.
'Jeg elsker å jobbe.
Amfetamin er om å jobbe hardere og holde tempoet oppe.
Jeg jobbet skikkelig effektivt og hardt på amfetamin.'
En annen, som kjørte en søppelbil: 'Før vi tok runden.
Så dro vi ned til ham kompisen min sitt sted.
Dette var den siste arbeidsdagen før helgen, vi drakk amfetamin i vann; bare brukte litt.
De brukte ikke mye de gutta her sånn, de bare kom i skikkelig god form.' Så her ser vi at de bruker amfetamin for å jobbe raskere, hardere, bedre.
Veldig ofte så var dette folk som jobbet i bygg og anlegg.
Det vil si fiskeriene og sånne.
Hvor det altså er tøft, hardt arbeid, fysisk arbeid og de klarte å holde koken ganske lenge.
Så ja nettopp, byggeindustrien, folk som er i transport, folk som jobber på fiskebruk og sånne ting.
Det er sånne steder hvor disse er brukerne...
Altså typiske arbeidsplasser med dårlig organisering
hvor de blir forventet å jobbe doble skift.
Små bedrifter hvor de ikke hadde muligheten til å si nei hvis de på en måte hadde, fikk tøffe
kontrakter som de måtte levere til og sånne ting.
Vi ser at disse bildene er da bare illustrasjonsbilder fra USA, så det er ikke noen gjenkjennelige norske personer her.
Det nederste er altså da fra et fiskebruk.
Og der hvor det også er veldig tøffe sesong rytmer.
Nå er det jo, når jeg skriver dette så er det jo torskefisket, lofotfisket, skreifisket i gang.
Og dette kunne være sanne sammenhenger hvor de må gå ofte, døgnet rundt.
Sånne sammenhenger hvor man kunne tenke seg at det var bruk av amfetamin.
Også var det siste, det var nemlig det å behandle sykdom.
Her er det en kvinne som jobbet på et vaskeri, hun eide faktisk dette selv.
Hun måtte ha sykepermisjon fordi hun var utslitt.
Hadde problemer med ryggen.
Så kom det en venn innom, også så han 'du, prøv dette her sånn' så helte han litt amfetamin i kaffen hennes og det gikk tjue minutter.
Så reiste hun seg fra senga og var som normal igjen.
'Jeg visste hva jeg skal gjøre.
Dette var som å få livet tilbake.' Veldig positiv vurdering av det, men for henne som for mange av de andre så gikk det fort veldig dårlig
. Så amfetamin ble brukt for å medisinere smerte, tretthet, mangel på energi og for en god del ADHD symptomer.
Ofte selv om man ikke hadde fått en medisinsk diagnose av ADHD, så visste man at dette..
De mente at de kanskje hadde ADHD og at det antageligvis ville hjelpe med amfetamin.
Ritalin som brukes for ADHD, det ble også beskrevet som amfetamin i denne gruppen her sånn.
Igjen så var dette i en slags arbeiderklasse kultur.
Med verdier hvor det å jobbe hardt var høyt verdsatt.
Uavhengighet og opposisjonen til velferdsstaten; jeg bestemmer selv, jeg vet at dette funker for meg.
Det var måten de ofte snakket om dette på.
Så hva er så skadevirkningene ved dette stoffet her sånn.
Hvis du bruker veldig små doser over kort tid så kan det nok være sånn at det kan være gøy å bruke det.
Du kan jobbe hardere og lenger.
Du kan kan skje på en eller annen måte behandle forskjellige sykdommer, selv om ingen lege ville si at dette er den riktige måten å gjøre det på.
Men når jeg vektlegger disse tingene her sånn, at det kan se ut som dette funker bra.
Så er jo det på grunn av at det er det som er grunnen til at veldig mange mange bruker det.
Veldig mange og veldig mange, det er betydelig andel har brukt dette.
Blant dere som hører på her så kjenner dere sikkert noen som har brukt, og noen har også antageligvis brukt det selv.
Når vi forsker på dette, så må vi også ha et bilde av hvorfor i all verden gjør folk disse tingene.
Og hvis vi ikke vet noe om det, så er det veldig vanskelig å finne ut hvor vi skal, hvordan vi skal prøve å forhindre det.
Men ved større doser, så ble livet ødelagt på virkelig alvorlige måter for de vi belyser her sånn.
Etter hvert så vil de fleste få problemer med å sove.
De får ofte forferdelige hangover effekter, altså en slags fyllesjuke som kan være ende veldig mye verre enn ved hard alkoholbruk.
Og veldig mange ble gradvis avhengige av det.
Og for mange så var det å gå over fra å snorte eller drikke vann og sånne ting til å injisere et sånt turningpoint.
Overgang som da innebar at det gikk veldig mye fortere nedover.
Og de fleste som hadde drevet med det ganske lenge, de begynte å injisere før eller siden.
Noen begynte også å deale og ble involvert i alvorlig kriminalitet og ble til slutt da straffeforfulgt, satt i fengsel osv, og en del av dem traff
vi i fengsel. Så poenget er at dett er et meget farlig stoff og det bør dere alle vite.
Men poenget her er altså å prøve å finne ut hvorfor i all verden allikevel mange bruker det.
Hvert fall en god del bruker det eller prøver det, selv om man antakelig vis vet at det er ganske farlig.
Så, til slutt så har vi en artikkel til her og denne artikkelen om 'The Djinn'.
Og der er utgangspunktet denne boken her fra Minima Ethnographica, Michael Jackson, et antropologisk prosjekt
. Hvor poenget, altså en antropolog som reiser til Kuranko-folket.
Også som skikkelig hardcore antropologer gjør, så lever han blant dem en god stund og de befinner altså i Sierra Leone.
Og hva finner han ut her.
Han finner at 'The Djinn' lever ute i bushen.
Altså den jungelen som omgir disse landsbyene, og den er veldig tvetydig.
Den kan gi en veldig kraft, men den kan også gi sinnssykdom.
Så det er en sånn skummel, kraftig, en slags da overnaturlig skapelse.
Så den kan både gi vitalitet og glede, men kan også gi død.
Så The djinn hører med.
Man kan ikke se bort fra den, den er der.
Så det gjelder da selvfølgelig å behandle dette på den riktige måten.
For oss så kan dette virke veldig merkelig, men veldig mange hos oss, i hvert fall en god del vil jo mene at det er noe som heter en guddom.
Forskjellige typer religioner og litt tilbake i tid så var det ganske mange som vi har snakket om trodde at fantes hekser i Norge for eksempel.
Så det at det er sånne urkrefter som har denne tvetydighet med seg.
Det er kanskje ikke veldig merkelig at noen fortsatt tenker på denne måten.
Så, hva er det da i så fall i vår kulturkrets som kan minne om dette.
I denne artikkelen av Sveinung Sandberg og Sebastian Tutenges, så er jo da påstanden at i vår verden så er det andre sånne mørke
tvetydige områder som Djinnen utgjorde i dette området.
Og det handler blant annet da om rusmidler og rusmidlene er på en måte veien til den andre siden.
De er brudd på regler og konvensjoner.
For eksempel gjelder det stoffer som LSD og cannabis.
Så det er altså en rekke fortellinger om badtrips, dealing, avhengighet og sånne ting som mange av dere helt sikkert har hørt.
Folk det gikk gærent med, folk som rotet seg bort i kriminalitet, folk som blir avhengige og narrativenes plot som vi har snakket mye om.
Det er knyttet til at det er en bestemt tid du befinner deg i, det er et sted du er, det eren situasjon du er i og så tar du da et rusmiddel.
Røyker en joint, setter et skudd speed, et skudd heroin eller drikker deg veldig full for eksempel.
Og så skjer det et eller annet.
Du gjør ting, du føler ting, du opplever ting og dette kan evalueres, vurderes i ettertid som noe positivt eller noe negativt.
Så det er på mange måter greia her sånn meeting the Djinn.
Det har jo da å gjøre med
at du møter noe gjennom rusmidlene som kan minne om dette som vi så nettopp nå.
Kuranko-folket som møter the Djinn, her i vår verden så kan i møte da disse illegale eller legale rusmidlene.
Så beveger de seg bort i cannabiskulturen først.
Og den har vi snakket litt om allerede.
Så hvis dere sier det de skriver her så bærer nok det preg av at Sveinung Sandberg og jeg har jobbet mye sammen med dette.
Og at han tenker på mange måter ganske likt meg så cannabiskulturen, den inneholder en sånn pool av, et forråd av fortellinger
og dette er da symbolske former folk bruker, sermonier, sladder, ritualer og sånne ting.
En endret bevissthet er viktig i denne kulturen.
Du blir stein, du blir skrev, du blir høg.
Og Fredrik forteller jo da at han kan slappe av.
Han fjernet angst, brukte medisinsk cannabis.
Torstein beskriver at det er en tynn grense mellom drøm og virkelighet.
Det ubevisste kommer nærmere deg, mens Mikael han betoner dette med opprøret, han er annerledes.
Litt sånn politisk, han liker ikke konforme folk.
Litt frika, sier nei til en del ting og det er jo også noe av dette politiske budskapet i cannabiskulturen som ligger under litt jeg har snakket om og som ikke minst ligger under i
den boken vi skrev sammen Sveinung og jeg som heter cannabiskultur.
Så er det da den autentiske forteller.
Som er et annet poeng her sånn.
Den kjente sosiologien Howard Becker beskriver at det å lære å bruke marihuana.
Det handler om tre prosesser.
Å lære å røyke på den riktige måten.
Du må lære å gjenkjenner virkningene på den riktige måten og du må også lære deg å glede deg over dem.
Hvis noen syns dette er fremmed og ikke har noe erfaring med marihuana så vil flere kanskje ha erfaringer med det å bruke alkohol, hvor det er noe av det samme som skjer.
Du må lære deg hvor mye skal drikke, du må lære deg å kjenne virkningen av alkohol.
Kanskje det er litt skremmende første gang, kanskje du drikker for mye.
Kanskje du kaster opp.
Også må du etter hvert lære deg å glede deg over dem.
Så det er, det minner veldig mye om det samme.
Men argumentet hos Sandberg og Tutenges det er jo da ar det er en fjerde prosess her, en lengre prosess av identitetsutvikling du må bli en av dem som da
faktisk bruker cannabis.
For det kommer med en sånn subkulturell pakke.
Så narrativene driver fram handling og først etter en viss bruk så blir dette en autentisk handling, det blir noe som er del av deg selv, du er en sånn type som kan
tenkes å bruke cannabis.
I hvert fall hvis du gjør det litt mer ofte.
Så er det disse andre fortellingene da.
Avhengighet, konstruktiv bruk, bad trips og så videre.
Så de mørke kreftene rundt rusmiddelet kan også være både farlig og spennende på samme måte som dette med å møte the Djinn.
Lars forteller at han måtte slutte å røyke weed, for han ble annerledes.
Erik fortalte at han mistet kreativiteten, det kom med en pris.
Gunnar som er musiker forteller at han klarer ikke å avslutte saker, klarer ikke å liksom lage musikk lenger.
Espen hadde prøvd LSD, sa at det var veldig freaky, du kan ikke bruke dette ofte.
Birgitte fikk en badtrip, fikk panikk og mistet kontrollen.
Så disse fortellingene er gjennomgående veldig tvetydige, de balanserer på en knivsegg, argumenterer disse Sandberg og Tutenges med og det litt sånn morsomme
eksemplet deres er jo da de starter med denne kulturen, fremmed for oss.
Mange ville kalle den primitiv, et begrep som selvfølgelig ikke er populært lenger.
Og åpenbart på veldig mange måter også er helt uriktig fordi dette er jo på mange måter en ganske avansert kultur.
Med kanskje vel så mye språk for indre opplevelser og følelser og så videre som det vi har i vår kulturkrets.
Men poenget her er at det er sånn sett noen overraskende fellestrekk mellom dette folket i Sierra Leone og folk som da bruker disse stoffene
her i Norge.
Så skal vi hoppe over, neste gang særlig til gatekapital.
Altså det er to prosjekter Sveinung og jeg har drevet med som handler om cannabis.
Det ene er denne boken cannabiskultur, hvor vi snakker med liksom vanlige brukere av cannabis.
Eller vanlig og vanlig, folk som har brukt det en del ganger.
Også er det gatekapital som er en studie av folk som dealer dette stoffet.
Og bare helt kort avsluttende nå si hvem det var vi studerte og sånn.
Jo vi så på straffesaker med bare cannabis som da var funnet rundt Akerselva, fra Blå omtrent og
ned til Grønland T-banestasjon også var det noen saker på plata, altså sentralbanestasjonen.
Men der var det også veldig mye annet, heroin piller og hasj.
Så det var langs elva for noen år siden her at det var særlig bruk av hasj.
Så det er det vi har sett på. Vi fant da med dette utgangspunktet ut i at det var langs elva vi skulle rusle.
Så det var altså fra Kuba ned til Vaterland bru.
Vi gikk og det er jo da nå nesten 15 år siden.
Så vi studerte den åpne omsetning av cannabis i Oslo og da var det nedre Grünerløkka som var helt dominerende.
Masse som selges selvfølgelig privat.
Nå selges jo veldig mye på nettet eller på sosiale medier.
Men da var det ganske mye i det åpne rommet.
Så det startet på Kuba, altså et parkanlegg med en studentby i kornsiloen.
Der ser vi en gjeng ungdommer, det går en joint rundt, litt sånn multikulturell stemning.
Også rusla jeg ned til blå, begynte å gå nedover der sånn, ny musikkscene på den tiden, hiphop, Funk, soul, streetdance.
Et nytt skilt: Krønsj, Ny York, Oslo, Krønsj er en stemning, røffere, står det på dette skiltet.
Også ser vi nedover spor av gamle industribygg, slitne arbeiderboliger.
Så dette var endret det var gentrifisering, studenter og kunstnere hadde flyttet inn.
Og lenge hadde hele denne elva vært preget av rus, og vi treffer etterhvert 20-30 selgere.
Men det har altså vært et område for utstøtte dette hele tiden.
Har vært herberge for uteliggere og folk med alkoholproblemer på Krogen.
Ved siden av legevakta for eksempel.
Så har det også vært motstand, det vi kaller resistance, fargerike subkulturer.
Så dette var den verden vi holdt til i et års tid Sveinung og jeg.
Starter her oppe altså på Kuba.
Så rusler vi nedover her langs denne elva, vi ser liksom blå på høyre side borte i kroken her såvidt.
Også ser vi nesten bort på andre siden, der elva går
inn i denne brua som kalles eventyrbrua.
Og bak er dette store gamle bygget hvor det har vært litt forskjellige restauranter og sånne ting.
Så det historiske bakteppet her er altså en arbeiderklasse del av Oslo.
Prinsen var da et sånt sted for hjemløse og alkoholikere også og også da Gassverket som ligger omtrent der denne
studentbyen her nede ligger nå.
Anker studentby tror jeg det heter.
Så dette er det området vi var i.
Og Ny York Grunerløkka, vi ser sporet av gammel industri her, men nå er dette veldig gentrifisert, altså det er nye grupper som har flyttet inn.
Og hva slags data hadde vi, jo feltarbeid observasjon og vi var mye å hang der nede.
Det var rundt førti som dealet på elva på den tiden.
Og vi har snakket med ca.
Tjue personer ganske inngående.
Nesten alle disse hadde bakgrunn fra afrikanske land.
Vi snakket med politi, Uteseksjonen, Kirkens Bymisjon og så videre.
Cirka to år total datainnsamling og vi finner da tre veier til elva som er en slags analytiske konstruksjoner, idealtyper som jeg skal snakke om
neste gang. Så lang sak i dag og neste gang så blir det sikkert like lang tid.
For da skal vi snakke om gatekapital, så den kan dere lese neste gang.
Takk for i dag.