Da er vi i gang med niende forelesning.
Denne er feil denne første sliden, men jeg tror den neste som kommer er riktig.
Vi er altså inne i gatekapital, jeg har beskrevet allerede området.
Veien fra Blå omtrent og ned til Grønland T-banestasjon og det
var altså da, også bokstavelig talt, tre veier hit.
Blant de, rundt 20 guttene vi ble ganske godt kjent med.
Og den første av disse det er altså den veien Daniel er et eksempel på.
Han var del av disse Hiphop gutta.
Den klart største gruppa.
Og dette var gutter som drev med hiphop, klær, musikk, stilige typer.
Ferske i gamet, yngre enn de andre to gruppene.
Spenning og stil. Jeg har snakket litt om disse tidligere, så det er ganske greit beskrevet i boka.
Nokså løs forankring på elva.
Traff ungdom med samme bakgrunn. Elva var liksom et sosialt sted for disse karene her sånn.
De har veldig mye inn i hiphop, som jeg har snakket om.
Den andre var altså da..
Ja her ser vi disse hiphop greiene som de var veldig opptatt av, særlig de amerikanske.
De norske var ikke så populære.
Den andre var da, denne falne gangsteren som Usman er eksempel på, som hadde vært en ganske proff dealer.
Mye nettverk, Mye penger, rota seg ganske mye bort, begynte å få trøbbel.
Og spist av lasset og han ble da liksom et eksempel på typologi 2 her.
En fallen gangster som har vært mye mer inne i denne kriminaliteten.
Og den tredje, Hassan, ensom flyktning, kort fartstid i Norge.
Denne gruppa var såkalte ureturnerbare flyktninger.
Fattige, de så egentlig litt ned på særlig hiphop gutta.
Og de følte at de ikke hadde noe å leve for, de solgte hasj fordi de måtte ha, rett og slett noe for å spise mat.
Ikke et spørsmål om identitet som kriminelle, men ikke noe lyst til å bli gangstere.
Snarere redde for å bli sendt ut av landet.
Levde undercover, alltid redde for å bli arrestert.
Så dette var tre sånne typologier som vi etterhvert så at kunne passe ganske godt til disse karene våre.
Og det var altså noe vi først så etter at vi hadde jobbet ganske lenge med dette materialet, at disse tre hovedtypologiene passet ganske bra.
Sånn vil det jo nesten bestandig være at man bruker lang tid når man ser på et sånt materiale, før man finner de kategoriene som er gyldige.
Det var vi som fant på disse kategoriene, det var ingen som hadde skrevet om dette på en måte tidligere som ga oss denne nøkkelen.
Så sånn vil dere sikkert mange av dere, hvis dere går videre med sosiologi og skriver oppgaver og sånne ting, så vil dere måtte jobbe på denne måten.
Hvert fall på masternivå og skal du skrive en avhandling, så kan det være sånne ting dere da blir nødt til å jobbe med.
Så skal vi gå til det som på en måte ble gjennombruddet i denne forskningsprosessen.
Nemlig det som da Ali forteller her.
Det var nemlig den standard fortellingen vi hørte på elva.
Ali sier: "du arbeidsledig, du har ikke penger, du skal mat, du må betale husleie.
Det er siste utvei fordi de gutta som står der, de mener det er bedre å stå der enn å gjøre ran, ikke sant."
Altså begrunnelsen for at han står der og selger på elva.
Han snakker litt sånn, "de gutta", han var jo absolutt en av disse selv også.
Det er denne, altså, det er en sånn sosialpolitisk begrunnelse.
Du er arbeidsledig, du har ikke penger osv.
da må du gjøre dette. Så denne historien var den vi hørte veldig mange ganger.
Som da innebar at vi nok hadde, lenge..
Sveinung og jeg som gjorde denne studien et litt sånn sosialpolitisk perspektiv.
Som selvfølgelig i en viss forstand er også ganske sånn politisk korrekt, sånn på venstresiden.
Dette er folk som ikke har andre muligheter til å brødfø seg.
Men så skjer det noe veldig interessant.
Jeg var da, på en formiddagspub, sammen med
Chris og her er Sveinung også til stede, dette er nede på Grønland og i boka så er dette beskrevet
på side 233.
Vi er altså på denne puben på Grønland, da Sveinung og jeg, SS og WP, som intervjuer Chris somer en sånn fallen gangster.
27 år gammel, han er ganske rusa på speed, altså amfetamin og han har med seg fetteren sin som er 15 år gammel.
Chris snakker ganske lenge om hvor jævlig det er å bo i Norge, det er mye rasisme, det er dritt her osv.
Så sier han så litt tilfeldig at han kan slåss.
At vi på gata alltid kan slåss, også ser han på fetteren sin.
Det vi ganske fort så var at denne fetteren, 15 år gammel, så opp til Chris.
Og han kikket bort på ham liksom og syns åpenbart at Chris var litt av en tøffing.
Og så sier jeg, WP: "har du vært på et treningssenter for å lære å slåss?" Og så svarer Chris: "Nei, jeg har vært
ute på gata jeg bare".
Litt sånn tøff i trynet.
Også sier jeg litt sånn: "OK, the hard way asså".
Også ler jeg litt liksom.
Og jeg føler at jeg liksom er ganske sånn kompis med han da.
Også reiser Chris seg, også står han foran meg og han har fått en halvliter som han sitter å drikker på.
Så sier han: "Jeg vet hvordan du kan slå i hjel et menneske, man".
Så holder han glasset opp foran meg.
Denne halvliteren med øl altså, også tar han det mot meg, så sier han: "Du knuser det i trynet på motherfuckeren".
Jeg blir ganske nervøs.
Og det blir en lang pause også, jeg må jo prøve å hanke inn dette.
Fetteren ser veldig på det som foregår.
Så spør jeg: "Har du banka opp noen eller?" Så sier Chris "Ja, jeg tok et balltre og slo i hjel en kar.
Petter, han var en satans unge.
Jeg kødder ikke". Så han påstår at han har drept denne Petter altså.
Øh, og dette var en veldig interessant situasjon.
Som, for det første syntes jeg det var skummelt og ubehagelig og han var speeda og rusa og sånne ting.
Denne Chris, men det innebar også at jeg og Sveinung ble sittende å diskutere dette ganske lenge.
Hva var det egentlig som skjedde her?
Og det ble da et gjennombrudd, for oss sånn rent teoretisk.
Jeg skal prøve å si litt hva det var som skjedde.
Vi kan bare først, et par ord før vi går tilbake, altså inn i teorien her.
Det som skjedde, det var nokså sikkert at Chris hadde lyst til å gjøre inntrykk på denne fetteren sin.
Han skulle tøffe seg rett og slett.
Og det å sitte å snakke om at du er, det er liksom - Norge er et dårlig land, det er mye rasisme her og sånne ting, det gir ikke han noe særlig credd, status og sånne ting.
Sånn at han skulle prøve å kjekke seg for denne fetteren.
Og da er en mulighet selvfølgelig til å gjøre det, det er å fortelle denne litt sånn 'professoren fra Universitetet'
at 'OK, du er sikkert liksom flink der oppe på universitetet, du kan sikkert skrive bøker og sånne ting, men her nede så kan jeg noe ikke du kan.
Jeg kan nemlig banke opp deg, hvis jeg skulle være interessert i det.
Her er det andre spilleregler og her..
altså han var nok interessert å skremme meg rett og slett.
Og da så vi plutselig at denne karen Chris hadde noe helt annet som han
kunne vise og fortelle, om enn bare dette å være undertrykt og på bånn og utsatt for rasisme og så videre og så videre.
Så det ble på en måte en nøkkel til dette begrepet vi lagde da, gatekapital.
Altså han hadde en kapital som jeg da ikke det hele tatt hadde.
Jeg kunne jo ikke slåss, det kunne han se på et øyeblikk.
Jeg kunne nok lese bøker og skrive bøker, men jeg hadde ikke noen mulighet mot ham når han reiser seg opp og skremmer meg.
Og han kunne opplagt se at jeg ble ganske redd for at han skulle bli forbanna og banke meg opp og kanskje knuse den halvliteren i trynet på meg, som han
halvveis truer med her da. Så dette ble sånn i vårt feltarbeid, så ble dette en veldig viktig situasjon og jeg har
ofte tenkt på det senere at det er sånne bestemte øyeblikk som gjør at du plutselig forstår ting annerledes, tenker annerledes.
Og det var et sånt øyeblikk.
I teorien i kapittel 3 så går vi gjennom litt forskjellige studier.
William Foote Whyte, Street corner society.
Learning to labour, Paul Willis, om disse arbeiderklasseguttene som da, noen rampegutter som utvikler opposisjonelle
koder som finner måter å hevde seg på, men som samtidig innebærer at de avviser skolen og jo dessverre ender
opp uten utdanning, i arbeiderklasse jobber som deres foreldre.
Slitsomme jobber på gølvet, i gruvene som deres fedre har hatt, kanskje i generasjoner.
Elijah Anderson identifiserer denne koden "Code of the street" to forskjellige koder, som da noen av de
litt rabagastene driver med og noen av de mer pliktoppfyllende typene driver med.
Og ikke minst dette store arbeidet "In search of respect" av Phillipe Bourgois, crack i elBarrio en del av New York.
Hvordan disse klarer å vinne respekt selv om de er veldig marginale.
Disse studiene er ganske greit beskrevet i kapittel 3 i boka så de kan dere bare lese og å få et bilde av hva denne
teori tradisjonen egentlig innebærer.
Men altså litt først om William Whyte.
Hans arbeid var altså Street Corner Society, Boston, "Cornerville".
Italienske immigranter, gatebasert i en kultur.
Komplekse systemer av sanksjoner, altså hvordan de da reagerer i forhold til hverandre.
Kompliserte normer, vanskelig å avdekke, men noen var allikevel ledere i denne gjengen som hang rundt dette
gatehjørnet.
Paul Willis, som jeg så vidt har nevnt
Learning to Labour.
Her er det altså "the lads", disse arbeiderguttene som protesterer mot middelklasseskolen i kontinuitet fra sine egne fedre.
Drikker seg fulle siste skoledag, The Pub and The Pint, er det som på en måte teller for disse gutta.
Trass, sabotasje, motstand og det ironiske er at de velger det samme yrket som sine foreldre- selv om de ikke egentlig ønsker det.
De ser ned på disse gullungene som har lav status og selv lærerne deler i noen grad denne oppfatningen.
Disse gutta ses som tøffe,
men problemet er jo at de nok opplever spenning, men de får da jobber som dem deres foreldre, særlig
fedrene, representerer
fedrene, så også litt ned på skolen.
Anderson, The Code of the street, folk i ghettoene, særlig svarte og hispanics, presses mellom to koder.
Code of decency og Code of the street.
Den første har altså da, knyttet til middelklassen.
Streng sex-moral.
Code of the Street, kriminalitet, vold, fri sex og så videre.
Så dere kan lese litt nøyere hva vi skriver om dette, men dette er også et sånt rammeverk som er ganske nyttig.
Og Phillipe Bourgois til slutt altså, In Search of respect, undersøker disse crack dealerne i New York.
Hang sammen med dem og de prøver seg også på vanlige jobber, men de opplever disrespect, altså å bli disset.
Forstår ikke den hvite økonomien, men kan bli ganske dyktige i den svarte.
Så nederst i hierarkiet handler det mye om dette, kampen for andre kilder til respekt.
Den pågår hele tiden, men de roter det til for seg, bruker dop, seksualisert vold, rasisme mot svarte og så videre og så videre.
Så Bourgois, han reiste altså fra New York til San Francisco senere.
Vi ser bilde av ham der til venstre.
Hvor han begynte å studere da heroinbrukere i San Francisco og tar også bilder av disse også i dette, en ganske fascinerende
bok. Denne Righteous Dopefiend som han har beskrevet, disse heroinbrukerne igjennom.
Så det det handler om her er altså da subkultur det er det begrepet som
vi bruker ganske mye for å forstå livet på elva.
Og dette er altså en slags strukturelt basert motstand mot det norske storsamfunnet.
Og dette livet på elva som vi observerte.
Det er beskrevet, ting som minner veldig mye de studiene jeg her har nevnt.
Også på elva så var det for eksemplet et ganske tydelig system.
Prisen på hasj var for eksempel nokså fast, det var hundre kroner per gram.
I dag er den prisen høyere tror jeg.
Og det forutsatte en viss orden.
Hvis noen solgte for billig så ble det sanksjoner rettet mot dem.
Kanskje Paul Willis hjelper oss best til å forstå disse karene.
For det første, så var de plassert lavt økonomisk og strukturelt.
Altså de kom klassemessig og etnisk fra noe annet enn sentrum av det norske samfunnet.
Og det opprøret disse gutta drev med på Akerselva, det gikk gjennom en slags alternativ kultur, et alternativt verdi- Og stil-system.
I stedet for å legge seg flate så utviklet en sånn sterk og synlig motstandskultur som minner litt om disse rabagastene som Willis beskriver.
Særlig gjaldt det hiphop gutta, synlige, kule populære blant norske jenter.
Hiphop var veldig egnet til å symbolisere dette for disse gutta.
Så har vi her da en sånn sosiologisk firefelts tabell på side 72-75.
Hvor vi kan tenke oss da fire type teori knyttet til aktør, struktur, økonomi og kultur.
Den er litt komplisert å snakke rundt, så jeg foreslår bare at dere leser denne firefeltstabellen så godt dere kan og prøver å tolke.
Det bør ikke være helt umulig, men det er altså litt forskjellige typer teori som ligger under her sånn.
Så prøv å les den selv og så kan dere eventuelt..
Hvis dere synes det er vanskelig så kan jeg prøve å snakke litt om det neste forelesning eller når vi skal snakke om dette med det digitale treffet.
Så vi ender altså her opp med begrepsparene økonomi/kultur og struktur/aktør.
Og økonomi/kultur er et viktig skille i sosiologien.
Og hva preger guttene på elva.
Jo, hvis vi tenker oss en økonomisk forklaring så blir det fattigdom og diskriminering og en kulturforklaring ville gjerne sett på gatekulturen.
Og skillet aktør/struktur minner om dette.
Altså en aktørforklaring, da er det guttenes valg og deres kreativitet og en strukturforklaring der det hvordan tunge samfunnsmessige strukturer har formet livet
deres. Hvis du tenker deg sånn økonomi/struktur forklaring så kan det gi determinisme, altså at de har ikke noe annet valg.
De er sånn som Ali første gang, de har ikke noe annet å gjøre enn å henge på elva, de ville gjerne gjort noe annet.
Men sånn kultur/aktør forklaring kan gi en slags naiv tro på selvbestemmelse.
Så dette er beskrevet.
Det høres kanskje litt abstrakt ut, men det er beskrevet forholdsvis greit i boken.
Så hvis dere leser dette litt så ser dere liksom tankegangen.
Så det er jo Bourdieu som ligger bak her.
I hans arbeid "Distinksjonen" så er det jo da for eksempel disse begrepene om økonomisk og kulturell kapital som blir
veldig viktige.
Bourdieu er altså en videreutvikler av en slags marxistisk tradisjon.
Så Bourdieu er jo opptatt altså da av at handlinger og strukturer gir rammer
og former individene.
Habitusen det er altså kroppsliggjorte disposisjoner.
De gjør folk i stand til å møte ulike situasjoner.
En slags feel for the game.
For eksempel for en student
i sosiologi så vil du etter hvert føle deg fram til hva er greia på sosiolog, hvordan snakker du til en sosiologiprofessor når du skal ta en eksamen
og sånne ting.
Og på samme måten så har disse gutta på elva, de har en slags feeling på hva er det som egentlig foregår her, hvordan skal jeg forholde meg på elva kunne bli en god dealer.
Så habitusen den kombinerer struktur og aktør dimensjonen, den tar med at hvilken struktur du befinner deg innenfor.
Elva er et annet sted enn sosiologisk institutt på Universitetet i Oslo.
Og aktør dimensjonen gjør at du kan handle innenfor denne rammen, den tvinger deg altså ikke, du må ikke være på en bestemt måte.
Et felt hos Bourdieu det er et sosialt rom, det kan være en bedrift, det kan være universitetet, det kan være kunstfeltet.
Det kan være, for eksempel et sted som elva.
Også har Bourdieu da kapitalformer, særlig økonomisk kapital.
Formue, eiendom, inntekt og kulturell kapital utdanning fortrolighet med litteratur, kunst, god smak, riktig språk, klær, kropp, måter å føre seg
på.
Også er det da sånn i denne boka vår at vi oppfatter gatekulturen som et eget felt med en egen kapitalform og den kapitalformen er altså, Gatekapital.
Det var også et begrep vi utviklet i arbeidet med denne boken her.
Hvis vi ser på kroppen så ser vi her da en fin studie av Dieter Vandebroeck som skriver "Distinctions in the flesh".
Og det er da hvordan den sosiale klassen setter seg i kroppen på folk.
Og det viser seg da i en sånn empirisk studie at folk som har forskjellig forankring i det
sosiale klassesystemet, de har ulike kropper.
Her ser vi Arnold Schwarzenegger denne kjente amerikanske skuespilleren og bodybuilderen som da bygger kroppen sin i Los Angeles særlig på
1970 tallet.
Ble en kjent skuespiller etter vert.
Denne type kropp viser
Vandebroeck ville være veldig lite populær i en sånn asketisk kultur.
Klasse, altså hvis noen kom sånn på universitetet inn i kantina så ville man kanskje sett litt rart på vedkommende.
Helt til høyre der så er det bilde av den mest kjente norske filosofen fra 60-70-80-tallet ,Arne Næss.
Som var en klatrer og her har vi da en annen type kropp, altså en smidig ganske mager kropp som da passet bra til å
klatre og det er kanskje da en kropp som i følge Vandebroeck ville passe mye bedre på universitetet i Oslo for eksempel.
Så nøkkelbegrepet i denne boken vår,
det er da gatekapital.
Det er inspirert av Bourdieus kapitalbegrep og feltet er gatekulturen og det er en subkultur som utvikler seg knyttet til småkriminalitet, dop, vold,
protestmaskulinitet som da er et sånt begrep vi bruker i boka.
Og det er, det må være større byer for at du kan få en sånn gatekultur.
Det nytter ikke å få en gatekultur på Lillestrøm eller kanskje ikke på Hamar heller.
Gatekapitalen er bygd opp rundt kunnskap, kompetanse, egenskaper som tilkjennes verdi i denne gatekulturen.
Det er slang, måten å snakke på, det er stilen, klærne og hiphop greier.
Egne ruserfaringer, du må ha røyka en del selv, du må vite hvordan dette funker.
Du må ha kunnskap om dop, du må kunne selge stoffet.
Du må kunne ty til vold om det er nødvendig.
Så vi ser at dette er en helt annen type kapital enn både den økonomiske og kulturelle kapitalen.
Og det viste seg at disse karene her måtte også ha kompetanse på forhold til hjelpeapparatet, fordi det var også en mulig
kilde til økonomiske goder.
Så gatekapitalen er feltspesifikk, det nytter selvfølgelig ikke å komme med gatekapital andre steder enn på gata.
Hvis du har mye gatekapital og du melder deg som student på sosiologi for eksempel her, så vil folk stusse.
Du vil neppe kunne fungere særlig godt som student, i så fall må du gjøre ganske mye for å tilpasse deg et annet regelsystem.
Så er det to diskurser vi beskriver i denne boka her sånn, det er gangster- og offerdiskursene.
Og vi beskriver hva diskurs er, diskurs er altså ressurser som deltagerne kjenner og kan trekke veksler på.
Og Chris i den beskrivelsen jeg ga av dette møtet på denne puben på Grønland, så starter jo han i offerdiskursen, men gled over til det vi kaller
gangsterdiskursen.
Gangsterdiskursen er fascinerende, annerledes, fremmed,
tøff, rå, maskulin, truende, markere forskjell.
Så dette er på en måte gangsterens måte å stå frem på.
Og det var det som var veldig tydelig for oss da, og det var det som dette møtet med Chris, som da viste at han kunne også denne måten å snakke på.
Han hadde truet før, han hadde slåss.
Vi trodde ham når han sa at han kunne kline den halvliteren i trynet på meg.
Offerdiskursen betoner likhet, anstendighet, men vektlegger hvordan rasisme og arbeidsledighet vanskeliggjør dette.
Og poenget er at disse gutta på elva de kunne veksle lynraskt mellom disse to diskursene, som Chris gjorde da i løpet av,
noen få sekunder, så byttet han fra den ene til den andre diskursen.
Så disse gutta de befinner seg på mange måter mellom gata og velferdsstaten.
Det meste av livet deres foregikk da på gata, men de var ganske ofte innom et sosialkontor, de fikk hjelp, hadde hatt en god del
kontakt med hjelpetjenesten på skolen og sånne ting.
Og i de sammenhengene, hvis du skal prøve å få noe ut av den norske velferdsstaten så må du selvfølgelig snakke innen rammen av en sånn offerdiskurs,
fortelle at du hadde hatt lyst å gjøre noe annet.
Du prøver så godt du kan, men du har ikke andre muligheter.
Det er den type språk de mente de kom langt med på et sosialkontor for eksempel, men på gata, ved elva, så var
det selvfølgelig gangsterdiskursen som var den viktigste.
Smarthet, tøffhet,
farlige gangstere, de kan bruke vold og så videre.
Og disse gutta de var på en måte veldig splittede.
De kjente til begge disse reglene, men paradokset var nok at det var gangsterdiskursen som ga mest identitet, som var det viktigste for dem.
Og det gjorde selvfølgelig at det var vanskelig for dem å forsvinne ut av denne kulturen her sånn.
Det var veldig mye som trakk ved elva.
De følte elva paradoksalt nok som et sted som det var OK å være, være hjemme, de følte seg blant likesinnede og det var nok veldig
mange av disse gutta som - nå er jo det en del år siden - som nok aldri kom ut av denne kulturen.
Og en del av dem ble nok etter hvert mer avanserte kriminelle og jeg vil tippe at ganske mange av dem endte i fengsel.
Men det vet vi ikke sikkert, for vi fulgte dem ikke mer enn dette året, halvannet året.
Men jeg vil nok kanskje tro at mange hadde problemer med å komme seg ut av dette livet.
Så det var det vi skulle si i dag.
Da takker jeg for det også skal vi plukke opp dette litt i det digitale møtet også.
Takk for i dag.