Hei og velkommen tilbake! Da skal vi se på Malinowski. Vi forlot nå etableringen av vitenkapelig
antropologi i en periode i England og USA hvor historie fortsatt var viktig. Malinowski, som dere vet,
revolusjonerte faget (i følge seg selv) ved å finne en metode som var basert på feltarbeid
og studiet av samfunn slik de var integrert funksjonelt, og derfor uten et behov for å måtte ha tilgang til
historiske kilder. Før vi sier noe mer om Malinowski, skal vi innom en grunnlegger til, som har vært
svært viktig for antropologien og veldig mange andre samfunnsvitenskaper, og det er Durkheim. Han har dere
sikkert vært borti før også
Hans hovedbidrag var å understreke at sosiale fenomen ikke er reduserbare til individuelle behov
og grunnen til at han understreker det så mye, av og til så mye at det høres ut som om samfunn
eller det sosiale lever et eget liv, er at han diskuterer blant annet med utilitarismen til Spencer; som
forklarer alle sosiale fenomen som at de eksisterer for å møte enkeltindividers behov. Det er derfor Durkheim
understreker at det sosiale er et eget felt som må forklares sosialt, og at man var nødt til å
studere de på sine egne premisser uten å redusere det til noe som har med det individuelle å gjøre.
Jeg tenkte jeg skulle gå raskt gjennom et eksempel som viser den typen argumentasjon som dere kanskje
har vært borti før også.
Det er hvordan Durkheim snakker religiøst liv i boken "Elementary forms of religious Life". Denne
boken begynner med metodediskusjon, hvor han sier at vi ikke kan forklare tro på magi som overtro
eller feilaktig, for eksempel, sånne type forestillinger må sees på hvilken funksjon som gjør at de
eksisterer. Altså, en sosial institusjon eksisterer fordi den har en funksjon. Det er en grunn til at den
eksisterer. Ritualer og religion har derfor en sånn type funksjon, som ofte
ikke ritualet selv sier er meningen med dette ritualet.
Det er derfor man trenger sosiologer eller antropologene til å forklare disse. Han starter studiet sitt med det han kaller
"primitiv religion", og sier at en grunn til å gjøre det, er at her har vi fenomenet i sin reneste form.
Mens komplekse religioner, som kristendom for eksempel, katolisisme, har hatt en lang utvikling så de kan
ha lagt til andre elementer. Men i sin enkleste form finner vi da religiøse forestillinger i det
han kaller "primitive religioner". Disse er da, som han da understreker, sosiale representasjoner, og resultatet av
det han kaller en "kollektiv tanke", altså ikke enkeltpersoner som setter seg ned og spekulerer på meningen
med livet og derfor kommer opp med religion som et svar. Det er et kollektivt behov som
løses av religiøse representasjoner. Alle kategorier vi tenker med, sier Durkheim, er sosiale
på denne måten. Vår oppfatning av tid og rom osv... Mennesket er på den måten dobbelt. Vi er både sosiale vesener i
tillegg til at
vi er individuelle vesener. Og det er nettopp dette samspillet mellom det individuelle, det individuelle "jeg" og "du",
det kollektivt sosiale, at mye av den menneskelig eksistensen utspiller seg for Durkheim. Han understreker
at dette er forskjellige felt og det moralske kan ikke reduseres til utilitaristiske motiv eller
individuelle behov. Vi må se på gruppens historie for å forstå disse kategoriene og ikke på individet
selv. Så konkluderer han da med at kategoriene har et sosialt opphav, formet av gruppens historie,
den organisasjonens produksjon og så videre, og at dette gjør at samfunnet er en egen virkelighet i
seg selv som ikke er redusertbar eller sammenlignbar til noe annet. Også bruker han da dette,
som dere vet, til å argumentere for at
religiøse forestillinger eller religiøse ritualer, handler nettopp om å feire gruppen selv. Når man deltar i en
religiøs seremoni, så bekrefter man denne sosiale virkeligheten som eksisterer i samfunnet, sier Durkheim.
Dette er funksjonen til religionen. Denne måten å tenke på hadde den fordelen at den ikke trengte
å basere seg på en spekulativ historie sånn som Tylor og andre ble mer og mer misfornøyd
med at man måtte gjøre, fordi man ikke hadde tilstrekkelig tilgang på disse dataene. Man kunne ta
samfunnet som det fungerte nå og se på hver enkelt institusjon og hvilken funksjon dette hadde. Durkheims
tenkning har sagt mange spor i antropologien, blant annet i strukturalismen, som vi skal se senere, men et av de
viktigste sporene i er det som blir kjent som funksjonalisme, og da særlig
strukturfunksjonalismen til Radcliffe-Brown,
men også til Malinowski, om enn på litt annen måte. Malinowski ble ofte fremstilt som en som tok avstand
fra Durkheim, men den tanken om at sosiale institusjoner har en funksjon ligger likevel sterk hos han, og han var
ganske direkte inspirert av Durkheim. Malinowski var polsk av opprinnelse og kom til LSE i
1910. Han har gjort mange kjente feltarbeid, men det som dere har lest introduksjonen til nå er
nok det mest kjente; arbeidet hans på Trobrianderne i Melanesia. Han hadde et felles intellektuelt opphav
med mange av de andre vi har snakket om. Han studerte under Wundt, som er en viktig
sosialpsykolog i Leipzig, og det gjorde også Bastian, Durkheim, og Rivers som var en del av den samme skolen. Malinowski satt
spor etter seg både gjennom arbeidene sine, først og fremst da metoden at han utbasunerte feltarbeid
og deltagende stasjon som løsningen på de dilemmaene antropologien stod ovenfor på den tiden, men også
gjennom å forme en hel generasjon av antropologer. Flere av disse kommer dere til å møte senere.
Blant de viktigste er: Isaac Schapera, Evans-Pritchard, Meyer Fortes, Wilson, Leach, og Firth var alle elever Malinowski og
påvirket av hans arbeid. Som dere leser i Stocking så var litt tilfeldig at Malinowski endte
opp med å gjøre feltarbeid på Trobrianderøyene. Han var internert i Australia
under første verdenskrig men hadde ganske frie arbeidsforhold. Egentlig skulle han inn
Trobrianderøyene for å gjøre et "re-study" av tidligere utført arbeid, men ble så fascinert av
det han så der at han bestemte seg for å fortsette å jobbe videre der. Ut av dette arbeidet kommer da
denne boken som dere har lest introduksjonen til, hvor han argumenterer for at kultur er integrerte systemer
av institusjoner. Der han bryter med Durkheim, er at han mener (og han er ikke veldig tydelig på det),
han snakker ikke om at disse institusjonene har en funksjon i å opprettholde sosial helhet. Han tenker at de
på en måte møter menneskets grunnleggende behov. Han gjør den
sammenføyning av det individuelle og det sosiale som da Durkheim
argumenterer så sterkt mot, og som da senere (som vi skal se), Radcliffe-Brown tok sterkt avstand fra. Han er også ganske
klar på at evolusjonister og diffusjonisme er blindveier. Vi er nødt til å studere
institusjoner slik de eksisterer nå, ikke studere hvordan de eventuelt har blitt spredt blant forskjellige
kulturer, eller hvordan de er oppsatt historisk. Det blir bare gjetting, sier han, som er helt selvbevisst på og
veldig tydelig på at han ønsker å etablere en vitenskap om kulturer. Dette kalte han da for funksjonalisme;
at deler av samfunnet er integrert i et hele, er det han mener med det. Hvis man skal
lage skille mellom funksjonalisme og strukturfunksjonalisme, så er skille det at
strukturfunksjonalisme i tillegg ville si at institusjonene i et samfunn er med på å
opprettholde samfunnet som en helhet. Det Malinowski mener med
funksjonalisme, er at de forskjellige delene av samfunnet må ses i sammenheng. Man kan ikke forklare
slektskap eller økonomisk produksjon uten å også forstå religiøse forestillinger, for eksempel. Han har
av den grunn blitt beskyldt for å ikke være noen stor teoretiker, men
at hans bidrag er å være en god etnograf. Og det er han opplagt. Men blant annet Firth forsvarte ham mot
dette, og mente at det er faktisk en teoribygging som foregår når han snakker om at elementer må
forstås ut fra en funksjonell integrasjon som da Malinowski gjør. Hele boken argumenterer for, eller viser en
sånn type helthetsforståelse. Jeg skal ikke gå veldig mye inn på det,
for det kommer dere til å se andre steder også. Han nevner ikke det i dette kapitlet. Han sier at poenget med det han
forsøker å vise med den metoden sin er Kula-handelen. Det er et typisk eksempel på denne
integrasjonen mellom forskjellige deler av samfunnet. Kula-handelen er, som dere kanskje vet, et ekstremt
komplekst nettverk av bytte av halsbånd og armbånd mellom statuspersoner, på en slik måte at de binder
sammen øyer og øy-grupper, og samfunn som ellers ikke hadde hatt noen forbindelse med hverandre. Fordi disse
byttene skjer mellom status personer som reiser i kano mellom de
forskjellige samfunnene, så virker det på den måten at halsbånd reiser én vei rundt, mens armbånd
går andre veien rundt. Men funksjonen til Kula, blant annet,
er at det lager et nettverk av gjensidighetsforpliktelser; resiprositet mellom mektige personer i disse
samfunnene. Dette var forbindelser som var fritatt, for han viser at det eksisterer også
andre typer forbindelse mellom mennesker, hvor man har en mer markedstankegang, hvor man forsøker å
maksimere egen vinning, gjennom bytterelasjoner, men Kula-handelen er fritatt for dette. Det
handler om langsiktig resiprositet, ofte over generasjoner. En av funksjonene til Kula, er at det
lager en ramme av forpliktelser og stabilitet, for eksempel, som gjør vanlig handel mulig, som de
ellers ikke kunne hatt. Disse situasjonene må sees i forhold til hverandre, sier Malinowski.
Da har han, som dere ser i dette kapittelet, som innleder studiet av Kula,
et metodisk kapittel. Det er nok ment til å gjøre flere ting, som Stocking sier, viser det at det
er et særlig program hvordan en antropolog kan skaffe disse dataene man trenger. Han forsøker også å vise at dette
er noe som er mulig for en trenet antropolog å gjøre, at det er et program som man kan følge hvis man er
fersk antropolog i felt. Denne metoden kalte han "deltagende observasjon", og den skiller seg fra tidligere
former for datainnsamling ved at den legger vekt på deltakelsen også, at man er en del av det man
studerer. Det er tre prinsipper, sier Malinowski, for deltagende observasjon: Man må ha en solid vitenskapelig utdannelse, man må
plassere seg i en situasjon slik at studiet kan gjennomføres, og man må bruke vitenskapelige metoder for datainnsamling.
Og så gjentar han dette her med å si at for å kunne sette seg i en situasjon hvor man kan gjennomføre et
slikt studie, så må man ikke bare betrakte de innfødtes liv, men ta del i det, og man kan ikke, sånn som han mente
Rivers og andre hadde gjort, bo sammen med andre europeere og så bare basere seg på korte intervjuer og
besøke landsbyer for å få den informasjonen man trengte. Man måtte avsondre seg fra andre europeere, og leve
blant de folkene man studerte, sier Malinowski. Gjennom vitenskapeligheten, ligger også at man ikke bare spekulerer ut fra et
enkelttilfelle, men at man nøye skriver ned alle forekomster av de tilfellene man ønsker å studere. Og når man samler alle disse
fortellingene, om kano-bygging, magi, dyrking og slektskap, så ser man etter tre typer data, sier Malinowski.
Det første er skjelettene, det vi ville kalt struktur kanskje, samfunnets orden og slektskap. Det var
dette som var hovedfokuset til hans samtidige, Rivers og de andre lagde disse "notes and queries" for
hvordan ikke-trente antropologer skulle skaffe verdifulle etnografisk informasjon, så var det først og
fremst skjelett de var ute etter. Hva slektskapsstrukturen, hvilken kategorier brukes, hvordan
utføre man magi, også videre. Dette er viktig, sier Malinowski, men det må bygges ut videre med det han kaller
daglige hendelser, og det er det vi nå kjenner igjen som vanlige etnografiske beskrivelser. Altså,
beskrivelser av dagligdagse hendelser og hvordan disse normene og reglene, som abstraheres av forskeren, faktisk
spiller seg ut i konkrete situasjoner.
Folk lever ikke bare ut et program av normer, man forholder seg til dem, bruker dem, lever dem i
dagliglivet også. Dette må også antropologen forsøke å få tak i. Den eneste måten å gjøre det på er å være tilstede i dagliglivet,
og å ikke bare intervjue. Det tredje elementet er det han kaller "ånd". Han snakker om
snakker om "feeling and impulses". Altså, hva betyr det for et menneske, et medlem av den kulturen, å
leve i denne kulturen. Hva slags type ting blir man opptatt av, hva er dilemmaene, hvordan ser verden ut?
Tilsammen så kommer dette kjente utsagnet hans, at poenget med etnografi og antropologiske studier er å "grasp the native's point of view
his relation to life, to realize his vision of his world".
Dette er samtidig det funksjonelle hos Durkheim, men utfylt med detaljerte etnografiske studier.
Likheten til Durkheim er at man ser elementer ut fra en sosial orden, men Malinowski legger ting til
denne mer abstrakte forståelsen. Han var blant de første til å være opptatt av hvordan antropologer påvirker det som
oppleves. Han skriver også det at når man er tilstede over lengre tid, så blir den påvirkningen
mindre. Han var svært begavet på å lære språk selv, og sa at siden språk er det mennesker
tenker og bruker og lever livene sine gjennom, så vi helt avhengig av å først og fremst lære oss språket,
som antropologer, og ikke jobbe gjennom tolker. Det er nok
et ideal som i varierende grad følges av forskjellige antropologer, men å ha det som et ideal er
viktig. Det var Malinowski blant de første til å understreke. Dette kapitlet dere nå har
lest er jo ganske programmatisk. Han sier at: sånn skal dette gjøres, dette måten å få til god
antropologi på. Og det blir stående som det, som at han gjenoppfant antropologien på en måte. Men
som Stocking argumenterer for, så var ikke feltarbeid i seg selv nytt, og heller ikke bevegelsen bort fra
historie. Blant evolusjonistene, blant Tylor og de andre, så var det en gryende misnøye med at man
spekulerte på for lite data. Man ble mer og mer opptatt av å prøve å samle inn data, og det ble snakket
om å samle inn data innenfor begrensede områder.
Dette var en helt annen type datainnsamling enn det Malinowski snakket om. Som vi også så
i den andre forelesningsbiten, så var det allerede gjort studier, sånn som Haddon og Rivers i
Torres Strait, som hadde vært forut for dette og sånn da argumenterte for mye av de samme tingene
som Malinowski gjorde. Det Malinowski gjør nytt er det å bruke metode som en måte å
hevde autoritet på. Han sier hvordan skal noen kunne stole på at mine betraktninger rundt det jeg ser
er korrekt. Det er ved å følge disse metodene, sier han. Han gjør dette ved å skille mellom hva
etnografen, altså han selv, gjør i forhold til europeere og de innfødte selv. Han sier at selv europeiske
misjonærer og handelsfolk som har bodd i årevis blant fremmede kulturer
ikke skjønner dem. Han er enig med Durkheim i at de innfødte selv ikke alltid skjønner meningen eller funksjonen i
de skikkene de selv utfører. Det er bare den trente antropologen som kan gjøre det. Dette satt
dype spor etter seg. Han innførte bruk av det vi kaller etnografisk presens; han beskriver
samfunnet som om det står stille i nåtid. Han har disse teknikkene for å plassere leseren i
historien, særlig da med disse såkalte ankomstbeskrivelsene. Han begynner en setning med: "Imagine yourself
set down on a beach...", altså at han trekker oss inn i sin opplevelse av å møte det fremmede, og tar oss med på sin
gryende forståelse av dette. Gjennom å trekke på ting som allerede var i feltet, i
bevegelse i tiden,
etablerte han antropologien som et feltbasert vitenskap. Han hevdet selv, og hans etterfølgere, at dette
var et radikalt brudd, og en revolusjon, men som vi dag har også sett så jo dette ved å føye sammen tendenser
i tiden. Likevel på en så ny måte at det absolutt kan argumenteres for at han forandret
antropologien grunnleggende gjennom arbeidet sitt.