Hei og velkommen til denne andre modulen hvor vi skal se på strukturfunksjonalisme. Først Radcliffe-Brown,
før vi går over til et klassisk studie som bruker strukturfunksjonalismen til å vise hvordan et ikke-
sentralisert samfunn er politisk organisert. Vi er nå altså da på 30/40-tallet i England og
antropologien begynner å etablere seg som et akademisk fag, med tre sentere særlig. I London er det
London School of Economics (LSE), hvor Seligman er professor fram til 1940. Malinowski var der fram
til 1938, og Raymond Firth (som vi skal møte senere) kom også etterhvert. I Cambridge er det fortsatt Haddon og Frazer som
dominerer, mens Oxford ble etablert litt
senere og da særlig som et sendebud for det vi skal snakke om senere i dag, nemlig strukturfunksjonalismen.
Evans-Pritchard kommer dit i 1935, Radcliffe-Brown slår seg ned der i 1937 etter å ha vært flere år andre
steder. Radcliffe-Brown studerte medisin og kom fra naturvitenskap sånn som veldig mange andre antropologer på
denne tiden gjorde. Han hadde blant annet studert under Rivers, som vi hørte om sist. Han var i Sør-Afrika i flere år, i
Cape Town, men også i Sydney, Delhi og Chicago. Så han satte spor etter seg og var med på å etablere mange
forskjellige nasjonale retninger innenfor antropologi. Jeg sa sist at Malinowski bygget på Durkheim i den
grad at han var opptatt av å ikke se på historie men på hvordan samfunnet var integrert. Det gjør
også Radcliffe-Brown, men i enda større grad.
Han tar også opp det poenget fra Durkheim om at man ikke kan redusere sosiale fenomen til individuelle
behov, sånn Malinowski mer eller mindre gjorde. Funksjonalisme, for Radcliffe-Brown (i den grad han liker det ordet),
er å se på hvordan sosiale funksjoner er integrert og er med på å opprettholde et sosialt
system. Dette perspektivet, for å skille det fra Malinowski sitt prosjekt, ble senere kalt
strukturfunksjonalisme, i forhold til funksjonalisme som da er hvordan forskjellige elementer i samfunn er
med på å tilfredsstille menneskers grunnleggende behov. Jeg skal gå fort innom en artikkel som ikke er på
pensum for å gi dere litt bakgrunn på det. Dette er en tale Radcliffe-Brown holdt i 1940 som heter "On social
structure",
hvor han begynner med et spark til Malinowski. Han sier at så vidt han vet så er
det ikke noe som heter "a functional school", det er noe som professor Malinowski har funnet opp. Han tar
avstand fra at kultur er noe veldig interessant å se på. Han vil etablere en naturvitenskap om
samfunn, særlig om primitive samfunn, og da skal vi se på den sosiale strukturen i et samfunn, sier
han. For å være en gyldig vitenskap, denne nye vitenskapen han da vil etablere, så må den bygge på
naturvitenskapelig metode, sier Radcliffe-Brown. Det denne vitenskapen da skal studere er ikke enkeltmennesker,
men relasjoner mellom mennesker. Det er den minste enheten vi ser på. Sosial struktur er et faktisk eksisterende
sett av slike relasjoner slik det eksisterer på et gitt tidspunkt nå.
Dette er et nettverk som man kan reise ut å studere gjennom et feltarbeid. Disse sosiale strukturene, og der legger han
seg tett på Durkheim som dere hører, ser han er like virkelige som individuelle organismer og kan studeres vitenskaplig på samme måte.
Sosial struktur er mer enn sosiale grupper, som i Evans-Pritchard i Nuerne, som vi skal snakke om
etterpå. Det gjelder alle former for relasjoner i menneske til menneske. Og disse strukturene, sier
han, består lengre enn personer. Han har et berømt utsagn, ikke her, men andre steder, hvor han sier at han
ikke er interessert det Tom, Dick and Harry gjør. Enkeltmennesket er ikke et studieobjekt for
antropologien. Vi er interessert i de strukturene som eksisterer mellom dem. Mennesker kommer og går, forsvinner og dør,
men disse strukturene mellom grupper består over mye lengre tid. Mennesket som sosial person
er nettopp dette komplekset av sosiale relasjoner
som kan studeres som en del av en sosial struktur. Mennesket er en sammenblanding av for
eksempel; far, lærer, sønn, ektefelle osv, og disse rollene inngår i sosiale strukturer som til sammen
lager et samfunn som kan studeres funksjonelt. Metoden hans følger dette synet på hva
antropologi er for noe. Man skal studere enkeltsamfunn, altså strukturelle systemer, og sammenligne flere av dem.
De er ikke interessert i diffusjonisme; hvordan kontakt har spredd seg mellom forskjellige samfunn, hvordan
elementer har utvekslet seg mellom hverandre. Vi ser på ett strukturelt fenomen, og det må avgrenses
og studeres som et hele for å forklare hvordan det blir opprettholdt. Feltarbeidet blir også viktig for
Radcliffe-Brown selvsagt, for å kunne studere hvordan disse strukturelle fenomenene
henger sammen.
Radcliffe-Brown utførte også flere langvarige feltarbeid.
Slektskap blir veldig viktig for disse antropologene for det er jo nesten en rendyrket form
for sosial struktur i mange enkle samfunn fordi veldig mye av organisasjon og politikk og sånn er kandisert rundt
slektskap. Så man laget klassifikatoriske systemer av disse strukturene, og så legger han seg da
veldig tett opp mot naturvitenskap og medisin. Han sier at i tillegg til morfologien, som er
å definere, sammenligne og klassifisere, må vi studere fysiologien til et samfunn. Hva som
holder det sammen. Alle sosiale fenomen, sånn som moral, lov, religion, osv, eksisterer fordi de har
en funksjon, en strukturell funksjon, nemlig å opprettholde systemet som helhet. Det er på den måten vi
må studere, sier da Radcliffe-Brown.
Og så er det veldig ofte, særlig av senere kritikere, at det blir litt forenklet hva Radcliffe-Brown
mener med funksjon. Han sier at en funksjon er hvordan en
del er med på å opprettholde et hele som en del av helheten. Dette høres ganske mekanisk ut, men den metaforen,
den analogien vi bruker på dette er for eksempel at hjertets funksjon i kroppen er å pumpe
blod rundt i kroppen. Den er en integrert del av kroppen på den måten. Man kan ikke studere et hjerte
løsrevet fra sin funksjon, som er i å holde det sirkulære systemet i gang i en kropp. Så det er en mer kompleks
definisjon av funksjon Radcliffe-Brown opererer med her. Her er arven da fra Durkheim, som sagt, veldig tydelig
Alle felt, økonomi, politikk, religion, må studeres sånn som man studerer forholdet mellom hjerte og kropp.
Hvilken funksjon de har i helheten de inngår i. Og så har vi et parade-eksempel av det i en artikkel som er
"Mothers Brother", som er typisk alt dette her Radcliffe-Brown sier at antropologien skal være. Den er litt omstendelig
og han bruker ganske mye tid på slutten på å lage det programmatisk, men jeg tenkte jeg skulle gå fort gjennom hvordan
han argumenterer, som tydelig viser en strukturfunksjonalistisk agenda. Vi har et fenomen i verden, sier han,
som vi skal studere; at i mange samfunn i Afrika (og andre steder i verden), så er det mye vekt på forholdet
mellom mors bror og søster sønn, altså nevø/niese på tvers sånn. Hvorfor skulle
mors bror i et samfunn som ellers er styrt av menn være så vesentlig? Hvorfor kommer mor
inn i dette? Den vanlige forklaringen på dette tidspunktet, er en forklaring vi så sist, som Tylor stod for.
Han mente at hvis man fant ting som ikke stemte helt i samfunnet, så var dette et clue for å
studere det evolusjonistisk. Det var helt sikkert et tegn, en rest, fra et tidlig stadium. Og Tylor forsøkte å
bygge sin vitenskap nettopp på det. At man kunne lete etter sånne rester for å vise hvilke stadier et samfunn hadde gått gjennom før.
Siden mors bror er viktig her sånn så er dette
sannsynligvis en overlevning fra et matriarki. Altså et samfunn hvor ættelinjen og arv går gjennom
kvinnesiden og ikke mannesiden. Dette er også et argument mot Junod som sier at dette
er den eneste mulige forklaringen,
at når man finner denne skikken der i patrilineære samfunn, altså i samfunn hvor arv og slektskap regnes gjennom
farssiden, så må det ha vært en rest av et tidligere matriarki. Dette fungerer
overhodet ikke hvis du skal forklare samfunn funksjonelt. Man kan ikke ha noen ideer om at det
er rester som ikke har noen funksjon som henger og slenger etter i et sosialt system. Så dette her argumenterer han
sterkt mot. Han sier at, jeg skal lage en hypotese, og han er veldig ryddig vitenskapelig, jeg skal ikke finne
sannheten men kan sette fram en hypotese som bedre forklarer denne skikken enn det Junod og andre gjør.
Så la oss se på fakta i saken, sier han. Det man ofte ser er at nevøen behandles spesielt godt av onkelen. Det er et
forhold der hvor han arver mer av onkelen, han blir behandlet mye mindre strengt enn en voksen mann
ville behandlet en yngre mann osv,
og den relasjonen går andre veien også. Nevøen kan ta seg friheter med onkelen på en helt annen måte enn han kan med
andre menn i generasjonen over seg. Han kan stjele maten hans, han kan spøke med han og sånne type ting, og han kan også arve en del ting.
Det er også da rituelt innbakt dette her sånn, slik at ved offer til gudene så kan han han da forsyne seg av det.
Onkelen viser altså mye mer varme og kjærlighet til en nevø enn han ellers ville gjort med andre unge menn, og
nevøen viser mye mindre respekt, tar seg mye mer friheter med mors bror enn han ville gjort med andre
voksne menn. Dette, i en funksjonalistisk agenda, må studeres sammen med andre institusjoner i samfunnet og her
kommer det første viktige cluet: Der... (han sier at vi ikke har god nok data på alle steder)
men der hvor vi har data, viser det seg at der hvor mors bror er viktig, så er også
fars søster viktig, altså en annen type relasjon. Der hvor mors bror er en type relasjon som
skiller seg ut, så skiller også fars søster seg ut. Men denne relasjonen er helt motsatt. Den
kjennetegnes ved overdreven respekt, heller enn denne lettvintheten. Hvordan forklarer vi så dette? Da
går dem gjennom argumentene sine: Mange steder i det sørlige Afrika og andre steder så lager man det man
kaller klassifikatoriske typer slektninger. At man
klassifiserer mange typer slekt som lik. En vanlig måte å gjøre det på, er at man forlenger roller utover i grupper,
sånn at min fars brødre er alle mine fedre og ofte så er det tilogmed den eldste
personen i den gruppen som er den viktigste, ikke nødvendigvis far, på samme måte som min mor søstre er alle mine
søstre. For du har en kategori som heter fedre og en kategori som heter søstre. Et mer utviklet prinsipp av dette,
sier han, er at mors bror og fars søster da blir den mannlige mor og den kvinnelige far. Gitt at i partilineære samfunn
hvor vi finner denne skikken, at far krever respekt og mor er ettergivende, så er dette også et viktig
element i å forklare hva som skjer. Fordi hvis mor er en slags mannlig mor, så er det på den søsteren da... Eller beklager
Hvis fars søster er en salgs kvinnelig far, så må det behandles med respekt og motsatt med mors
bror som man kan behandle som en slags mor, selv om han er mann.
Og så prøver han å forklare denne forstyrkningen av dette her, og det sier han er at likejevne forhold, i
mange primitive samfunn, finner man bare mellom samme kjønn. Fordi det er andre kjønn involvert her,
altså at fars søster er en kvinne og mors bror er en mann, så blir disse forsterket disse relasjonene.
En fars søster får enda mer respekt enn far, og mors bror enda mer familiaritet enn mor. Forhold til mor
forlenges til mors brødre og søstre, til alle hennes slekt og til alle fedre, og forhold til faren
tilsvarende. Så går han gjennom empirien som viser dette her, at i mange av disse
samfunnene, også i de Junod selv beskriver, så er det sånn at far er den strenge personen som ofte
beskylder mor for å være ettergivende og for lite streng og alt for snill mot barnet, og den rollen da
flyttes over på mors bror.
Ditto da den autoritære faren, flyttes over tilsvarende. Da har han greid å forklare hele
denne institusjonen uten å måtte trekke på overlevninger eller sånne type funksjoner. Det er elementer og
spenninger i den sosiale strukturen selv, som faktisk gjør at disse rollene finnes. Sånn sett er dette et
parade-eksempel på en strukturfunksjonalistisk analyse og man trengte ikke lenger å gå utenfor til å gjette på
hvordan ting hadde vært før. Dette kan forklares helt logisk gitt hvordan den sosiale strukturen i et samfunn
er. Jeg tenkte jeg skulle foregripe noen ting som kommer senere her på slutten nå. Den vanlige kritikken
av denne typen analyser av funksjonalismen til Malinowski, men også til strukturfunksjonalismen
er at
fordi den er så god på å se denne helheten i avgrensede felt, blir den veldig dårlig på å snakke om endring. Senere kritikere hevdet at modellen dette bygget
på er nasjonalstaten. Ett folk innenfor et avgrenset område, la oss ikke fokusere på kontakter så mye.
Alternativer til dette, som vi skal innom senere, Gluckman og andre, kritiserer strukturfunksjonalismen
nettopp for å ikke kunne forklare endring, og for å være for opptatt av at ting er avgrenset mot
hverandre. Som regel når man faktisk går til kilden og ser hva folk sier, så er det jo mer nyansert enn
som så. Selv om jeg ikke vil si at det er galt, denne kritikken, så har jeg lyst til å nyansere den litt
her på slutten. At dette fokuset på integrasjon da fører til
manglende fokus på endring.
For å ta et eksempel så var Radcliffe-Brown i Cape Town i flere år, og da kunne man tenkt seg at han ble en slags apologist for apartheid.
Apartheid fantes vel ikke da, men vi hadde segregasjon som var den britiske forløperen til apartheid. Det var absolutt et
skille mellom rasegruppene og sørafrikansk antropologi utviklet seg senere i en veldig uheldig retning,
hvor man brukte ekstreme elementer av det jeg har snakket om med strukturfunksjonalismen nå for å si at ethvert
samfunn er egne systemer som må få utvikle seg på egne premisser, og bo hver for seg: apartheid. Dette
kritiserte Brown allerede på tredvetallet, og sa at: det som skjer i Sør-Afrika er ikke to kulturer
som kommer i kontakt med hverandre, men mennesker, europeere og afrikanere, innenfor samme strukturelle system, sa Radcliffe-Brown.
Det bryter littegranne med den type argumenter. Jeg skal bare gi dere noen morsomme sitater.
Dere trenger ikke å forholde
dere så mye til dette. Se på det hvis dere synes det er morsomt. Det er en diskusjon mellom Malinowski og Max Gluckman senere,
hvor Max Gluckman er veldig veldig kritisk til Malinowski sin manglende egenskap til
å skjønne at man må studere sosial endring. Max Gluckman sier da, om en annen antropolog; Isaac
Schapera, som var en sørafrikansk antropolog, som sa så tidlig som i 1935 antropologer må studere misjonæren,
administratoren, handelsmannen, og arbeidsrekruttereren som faktorer i stammelivet på samme måte som
høvdingen og trollmannen. Schapera er en av mine helter forøvrig, og er veldig veldig tidlig ute
med å ikke ha et sånt syn på samfunnet som klart avgrenset og ikke påvirket, eller bare negativt påvirket
av ting utenfor. At man
er nødt til å se på; hvis du studerer et samfunn, i en kolonisituasjon, så må du se på koloniadministrasjonen nettopp som en del
av det sosiale systemet det fungerer i. Gluckman var den som blir virkelig kjent for dette her senere, det kommer vi tilbake
til. Malinowski greier da å si hele dette lange sitater som jeg ikke skal lese helt opp for dere, men han
sier at dette er å pushe det litt for langt, sier Malinowski. Ifølge da Gluckman, som siterer han. Han sier
at han misforstår egentlig "integrated" med "well-integrated", som dere ser her. Han sier at "it's pushing a commonplace too
far", og det tar ikke hensyn til at dette er en større og mer aktiv kultur som virker på en enklere kultur.
Gluckman bruker det her senere til å si at Malinowski ikke har peiling, "jeg skjønner ikke endring i hele tatt"
og så hopper han over det, som jeg fant ut selv da jeg bladde i biblioteket, at Malinowski
fortsetter dette
sitatet her med å si at: "The nature of culture change is determined by factors and circumstances which cannot be
assessed by study of either culture alone, or both of them as lumber room of elements. The clash and interplay of the two
cultures produce new things", sier Malinowski. Så dette, sånn avslutningvis, som en liten advarsel mot å
ta helt for god fisk hvordan de som kommer og skal lage nye regimer fremstiller de som kom før
dem. Det er veldig fristende å karikere dem og si at Radcliffe-Brown hadde en alt for
enkel mekanisk forståelse av funksjon, at ingen av disse folkene hadde noe som helst mulighet til å
skjønne endring, som da Gluckman og en del andre sa senere. Selv om det er elementer av det som er helt
korrekt, at strukturfunksjonalisme ikke er det beste apparatet i verden til å skjønne rask
endring, så betydde det ikke at disse menneskene ikke hadde tenkt over problemstillingen heller. Det er
greit å ta med seg videre når dere leser folk som sier at nå kommer jeg med noe radikalt nytt som ikke vært
gjort før. Hvis man ser litt på hva som har vært gjort før, så ser man at det er ikke alltid stemmer. Det
så i og for seg sist gang også med Malinowski som da lanserer feltarbeid med brask og bram. Ja,
det var en del nytt med det, men det var også veldig mange andre på den tiden som hadde skjønt at det
var behov for å skaffe mer data gjennom feltarbeid.