Da skal vi se på en litt annen form for strukturtenkning, som fortsatt er like opptatt av strukturer, men
nå mer symbolske og kulturelle symboler enn de kognitive. Det er Mary Douglas, som er en kjent
britisk antropolog. Hun er opptatt av symboler og var en av de virkelige store tenkerne innenfor
symbolsk antropologi. Hun var ganske tydelig på sin kritikk av strukturalismen, men som dere ser
i dette eksempelet her og andre steder, så er hun også i stor grad påvirket av den måten å tenke på. Hun er
også på jakt etter de underliggende strukturene i det materialet hun analyserer. Hun gjorde feltarbeid i
Kongo i 1949 og publiserte senere på det, men jobbet mange år i koloniforvaltningen, og hun
underviste, først og fremst ved University College London, men var også i USA i en lang periode. Selv om hun har
gjort en del feltarbeid, er hun først og fremst kjent for sine teoretiske bidrag, og en
av de mest kjente verkene hennes er "Purity and Danger: An Analysis of Concepts of Pollution and Taboo" fra
1966 og dette kapitlet er kapittel 2 derfra. Hun ser på hvordan ideer om urenhet og
forurensning forutsetter at du har en eller annen form for systematisk
begrepsorden. Hun tenker på "shit" som "matter out of place", som hun sier et annet sted. "dirt is matter out of
place". Så hun starter med ideen om at man har et hele, en symbolsk hele, og ting som
bryter med det, er det som oppfattes som tabuer og urent. Derfor var man nødt til å se ideer om urenhet
i forhold til disse helhetlige tankemønstrene og hvordan man har ritualer for å holde ting fra hverandre. Og
så er hun jo ganske tøff, for hun går da løs for å vise dette argumentet sitt på noe som har vært debattert,
ikke så mye antropologer, men av teologer og lærde i århundrer, nemlig hvor disse
spisereglene i den Tredje Moseboken kommer ifra. Det er en lang liste med påbud om hva man skal spise
og man kan spise, hva man ikke skal spise, hva man skal gjøre, hva man ikke skal gjøre. Den bruker de
første sidene på å nevne flere utdrag, men som for eksempel så begynner den med å si at man ikke skal
spise dyr som Herren avskyr. At israelittene kan spise okse, sau, geite, hjort, gaselle, dådyr, steinbukk, antilope,
villokse og villgeit, og at drøvtyggere og dyr med klover som er kløvd helt gjennom er fine å spise, men ikke
kamel, hare, fjellgrevling, for som det står norsk oversettelse, 'de tygger nok drøv men har ikke klover;
dem skal dere holde for urene'. Og så følger en lang liste av fugler og andre typer dyr. Når det
gjelder det dyr som lever i vannet, så sier moseboken at du ikke skal spise det som
ikke har finner og skjell. Så hva ligger bak disse forbudene da? Det har vært mange tolkninger før, først
og fremst disse her, som man ramser opp. Én gruppe tolkere har ment at det ikke er noe felles under
alle disse påbudene, de må være helt tilfeldige. Og da er de sannsynligvis der for at man skal
opprettholde dem ved å opparbeide sin egen disiplin.
Ved å lage en haug med tilfeldige regler som man er nødt til å bruke mye tid til å tenke på, så får man en
egen selvkontroll og disiplin, og kanskje går en og tenker på gud. Det var én type tolkning. En annen type tolkning
som en bruker mye plass på er at dette egentlig er bilder, allegorier på dyder og laster, det er
symboler altså. En Professor Stein hevder da at sjødyr, med finner og skjell, symboliserer
selvstyrke og kontroll fordi de kan bevege seg mot strømmen, mens masse forbudte skapninger bare driver
viljeløst med. På samme måte skal mennesket være selvstyrt og ha kontroll. Eller det kan være mer
metaforiske bilder, slik at kløvde klover og drøvtygning kan være forskjellen mellom det gode og det onde, for eksempel. En annen kjent forklaring er
at dette først og fremst handler om helse, at det var ideer om hva som sunt og usunt som lå bak dette.
Med gris har det vært hevdet flere ganger, for eksempel, at det er sykdommer i gris som gjorde lurt å ha et forbud
mot det, og at det beste kjøttet var de dyrene som var tillatt. Den fjerde
forklaringen var at veldig mange av disse tingene som blir forbudt er skikker og praksiser som praktiseres av
av nabostammer. Så det kan jo hende at det handler om å holde kulturen ren. Så går hun etter disse i
sømmene og tilbakeviser de én etter én. Det er ikke fullgode nok forklaringer og mange av de som
forsøker å bruke disse forklaringene blander de sammen og trekker på forskjellige biter av det.
Hvorfor skulle det, for eksempel, være forbudt å bare ta noen skikker fra nabostammene, når man vet at
veldig mye av disse reelle praktiserte skikkene, sånn som ofring, kom fra andre kulturer. Helse-
prinsipp er også veldig vanskelig å finne noe
konsistent på og forklarer ikke hvorfor alle disse dyrene er inkludert på den ene og den andre siden av
denne listen, med hva som er lov og hva som ikke er lov. Så hun kommer da opp med en egen alternativ
forklaring som bygger på teksten selv, og det gjør jo at man tenker at det er en
sterkere forklaring. Hun viser at alle disse forbudene innledes med påbud om å være hellig, og så går
hun etter dette ordet "hellig" da, eller til sømmene, og prøver å finne ut hva det har betydd for
israelittene på dette tidspunktet. Hun viser at alt det gode i verden kommer fra velsignelse, og alt som er ondt og
truende kommer når denne velsignelsen blir holdt tilbake. Det velsignelse gjør, er at det skaper orden, sier hun,
det skaper helhet, det skaper fullkommenhet.
Dette blir hele tiden løftet fram som dyder i andre steder i bibelen. Og så viser hun fra mange andre
steder i Bibelen, at denne ideen om orden og helhet synes å gjennomsyre tankegangen. For eksempel kan ikke
en person med et handikap bli prest eller hellig, det gjelder også materielt; at man skal ikke
reise ut i krig, man blir ikke velsignet hvis man har begynt et prosjekt som ikke er helt, som ikke
er fullført. Om det så er et hus som ikke er ferdig eller en åker som bare er halvveis pløyd. Det er en sterk idé
om helhet og orden som gjennomsyrer tankegangen. Hellighet, argumenterer Douglas for, er enhet, det
er integritet, det er fullkommenhet. Hvordan hjelper det oss å forstå disse forbudene?
Jo, sier hun, for et kvegfolk som israelittene så er drøvtyggere og husdyr sånn som dyr skal være.
Drøvtyggere med kløvde hover helt gjennom, det er sånn som det ideelle dyret er. De er ikke noe særlig
interessert i jakt, i likhet med Nuerne som dere så sist også. Man kan drive jakt hvis
man må, men da er det ok å ta de dyrene som ligner husdyr, altså de som har kløyvde hover og liger mest mulig på husdyr.
Disse andre kategoriene ramler mellom denne ordenen, og det er derfor de er forbudt,
det er det hun skal fram til. Hare, fjellgrevling kan se ut som de sitter og småtygger hele tiden, men de har ikke
klover, så derfor så oppfører de seg ikke rent som kategorien husdyr. Mens gris og kamel har hover, men
tygger ikke drøv, på den andre siden
De er på grensen av hvordan et ordnet univers skal være. De er urene fordi de ikke passer inn en
kulturell klassifikasjon, de bryter derfor ordenen, og de bryter derfor hellighet. Ditto da med dyr som kryper,
for de bryter med hvordan dyr på landjorda ideelt sett skal bevege seg. Ved å starte ut fra
kulturens egne ideer om klassifikasjon og orden, så greier hun å vise hvorfor disse forbudene gir mening.
Helhet er det samme som orden, både i klassifikasjon men også i hva man gjør, i hvordan ting er, og at alle
skapninger er på sin plass. Og de tingene som da er forbudt, er det som bryter med denne ordenen,
og derfor også herrens velsignelse. Ved å følge disse påbudene så er man samtidig tvunget til å tenke over Guds orden av universet og hvordan
ting skal være, så det fører til ettertanke om Guds renhet, enhet og hvordan verden kosmologisk er formet.
Det er på en måte et godt strukturelt argument, som viser at man kan legge en enklere
forklaring på disse påbudene enn det tidligere forsøk hadde gjort. Og som dere ser så ligner dette her
til en viss grad på Levi-Strauss. Det er likheter i at man forklarer ut fra struktur. Det er nødvendigvis ikke
basert på noe feltarbeid eller kulturelle skikker, i og med at det er basert på tekst, men strukturen er
forskjellig for Douglas enn for Levi-Strauss. Hvis Levi-Strauss, som vi så, er ute etter de elementære,
underliggende kognitive strukturene, som ville ligget under
ethvert uttrykk, så er Douglas interessert i kulturen
i seg selv. Det er israelittene sin idé om helhet, orden, renhet, velsignelse, som ligger til grunn for å
forklare hvorfor noen dyr og noen former for adferd er urene, mens andre ikke er det. Så hun er da,
i mye større grad enn Levi-Strauss, opptatt av logikken i kulturen selv.