Manchester-skolen hadde altså fokus på møtet mellom kolonimakten og de lokale, og da på møtet mellom moderniteten og det
tradisjonelle mer generelt. Et grunnleggende spørsmål som oppstår fra dette er spørsmålet om hvordan vi kan forstå
samfunn som ikke er i ekvilibrium, altså i likevekt eller balanse. Fra strukturfunksjonalismen så hadde man gode metoder for å analysere
samfunn som er i balanse, hvor folks handlinger er funksjonelle og bidrar til å opprettholde en slags
likevekt, men nå kom antropologer da mer og mer i kontakt med samfunn hvor det var helt tydelig at her er det ikke balanse,
og det kan være mangel på ekvilibrium på flere forskjellige måter. For eksempel så kan være snakk om samfunn som er i ubalanse fordi det finnes konflikt,
men det kan også være samfunn som ikke er i balanse fordi det er en slags endringsprosess i gang.
Ofte er begge disse to samtidig, og mer konkret så så da antropologene i Manchester-skolen på mangel på likevekt i situasjoner
som industrialisering, urbanisering og dette kolonistiske møtet. Dette her var også med på å utfordre
strukturfunksjonalismen sine grunnleggende tanker om samfunnet er lukkede, integrerte, avgrensede systemer. Istedenfor så man nå på
påvirkning fra det moderne på det tradisjonelle, på systemer som er under ekstern påvirkning, på forflytning
mellom forskjellige steder og forskjellige stasjoner og forskjellige system. En annen relatert forskjell var det at Manchester-skolen vendte
seg mer mot caser, de var case-orienterte, de var opptatt av spesifikke, konkrete situasjoner. Det var ikke
sånn ett samfunn som helhet, som var enheten som liksom bare observasjonsobjektet, men heller et tilfelle,
noe konkret som har skjedd, et konkret møte, eller en hendelse, altså caser. Dermed er de også opptatt av faktiske
spesifikke situasjoner, ikke sant, heller en generiske situasjoner. Evans-Pritchard for eksempel, som dere så i den boka,
har veldig mye sånne beskrivelser av hva Nuerne gjør generelt. Han skriver "en nuer er opptatt av..." osv.
"Nuerne gjør dette", ikke sant? Det er en generell, generisk Nuer. Men vi får ikke så mange konkrete, spesifikke
situasjoner i boka hans. Manchester-skolen orienterte seg mer mot konkrete hendelser.
Gluckman viser oss to konkrete eksempler fra Manchester-skolen. Den ene er Mitchell og kalela-dansen,
som er et veldig kjent eksempel, den andre er Epstein sitt eksempel om en gruvekonflikt. Jeg skal snakke litt om det
siste (Epstein-eksempelet) her. Jeg skal si litt om hvordan det eksemplifiserer Manchester-skolens fokus. Så Epstein sin case handler om arbeidere
i en kobbergruve i Rhodesia i det som ble kalt "the Copper Belt". Det viser mange av disse elementene som er typisk sånn
Manchester-skole fokus, altså konflikt, økonomi, klasse, praksis, endring, og møte mellom tradisjon og modernitet.
Gluckman referer altså til Epstein, som gjorde en studie av en konflikt på en kobbergruve i Copper Belt i Rhodesia. Kobbergruven var et
sted hvor mange fra landsbygda dro for å jobbe. De dro fra det mer tradisjonelle stammesamfunnet og inn til mer urbane
områder for å jobbe i disse gruvene. Og der kom de fra mange forskjellige stammer, men når de dro inn til byen så
bodde de på gruveselskapet sine områder, mye av deres liv da i byen foregikk i og rundt disse gruvene. Så de som drev gruvene følte at de trengte et system
for å holde orden blant arbeidere og for å løse konflikter som oppsto. Og de tenkte at det var
lurt å instituere et system som var basert på arbeidernes opprinnelige stamme og tilhørighet.
De tenkte at dette ville være noe de er vant, ikke sant? En form for autoritet de var vant til å følge. Så de
etablerte da et styresystem av tribal elders som skulle virke som et mellomledd mellom sjefene i
gruveselskapet og arbeiderne. Så disse tribal elders var da valgt av arbeiderne og de var relativt nært relatert til de
familiene som styrte i stammene som arbeiderne kom fra. Dette systemet viste seg å fungere ganske bra i begynnelsen,
fungerte bra i noen år. Det fungerte bra helt fram til arbeiderne begynte å streike for høyere lønn og bedre
arbeidsvilkår. Det vi ser her er et bilde fra en kobbergruve i Zambia fra 1955, og dere kan tenke dere
da hvor hardt og farlig arbeid det var. Når de streiker så prøver sjefene da å
få kontroll over situasjonen gjennom disse tribal elders, som et sånn mellomledd, og det gikk ikke bra. Gluckman skriver
følgende: A mob stormed the Compound Office and the Elders had to seek sanctuary within it. Clearly they had neither influence nor power within the strike
situation." Så det var en ganske dramatisk streik-situasjon og det som viste seg da var at arbeiderne
assosierte the elders mer med de europeiske gruvesjefene enn de gjorde med seg selv, arbeiderne, på tross av at
arbeiderne og the elders delte en stammetilhørighet
Gluckman skriver videre at: "This was industrial action, in which tribal allegiances, and hence the Elders, lacked all influence."
Så streiken var å forstås som en en arbeider-relasjon. Det var en industrial action, det var ikke stammetilhørighet som var det
primære og den mest relevante relasjonen i arbeiderne som drev det, det var heller det at: her er vi arbeidere mot sjefene, ikke vår stamme
og den stammen og den stammen, men arbeidere i relasjon til sjefene. Det var det som var den relevante identiteten i dette tilfellet.
Når neste store streik oppsto i 1940, så hadde arbeiderne etablert en stor og omfattende og godt organisert
fagforening. Dette viser også da at de ikke anså disse Elders som representanter for seg og sin gruppe. Med en
egen fagforening hadde de da med andre ord organisert seg basert på sin felles relasjon til det
økonomiske systemet, og i den relasjonen så hadde de ikke stammetilhørighet.
Så hva kan vi trekke ut av dette caset?
Jo, for Epstein og Gluckman så viste dette at stammefolk til en viss grad blir til arbeidere når de flytter til byen.
Så det viser at urbanisering har en sterk påvirkning på sosial organisering og hvordan folk tenker om seg selv. Og det viser dermed også
et eksempel på sosial endring. Det viser også, i følge Gluckman, at i en moderne industriell kontekst så er det klasse som er den viktigste
kategorien. Her ser dere innflytelsen fra Marx, ikke sant? Dette klasseperspektivet. Samtidig viser det at mennesker ikke er
stabile, men kanskje heller kreative og dynamiske. Så de grupperer seg i henhold til klasselinjer når det er
meningsfullt for dem. Dette betyr ikke at de har blitt til arbeidere en gang for alle. De har fremdeles
tilknytning til stammen og stedet de kommer fra, og noe av det kalela-dansen,
det andre eksemplet som Gluckman viser til, er dette med at stamme basert på tilhørighet vedvarer også i
byen i visse situasjoner, sosiale situasjoner.
Det er altså et mer generelt argument her om hvordan mennesker handler og det er kanskje spesielt i ...? fordi vi i dette
faget er liksom på et høyt generaliseringsnivå. Gluckman sier at han forstår godt at folk, og da spesielt disse som jobbet i
gruven ville forvente at de som har nettopp reist fra et stammeområde og inn til byen fortsatt skulle
tenke i mønstrene fra dette stammeområdet. Han forstår det godt, men dette er en forventning som er
basert på feilaktige antagelser, om relasjon mellom mennesker og sosial struktur, sier han. Så man har tatt for gitt
at folk er statiske og stabile i sin identitet, at en stammeperson er en stammeperson for alltid.
Og mer konkret så har man tatt for gitt, og antropologer har også gjort dette, at detribalisation, altså den
prosessen gjennom hvilket folk med stammetilhørighet
mister sin stammetilørighet. Man har tatt for gitt at det er en sånn lang gradvis prosess. På den tiden så tenkte man at
detribalisation var noe som foregikk over veldig lang tid. At de som flyttet fra landsbygda og inn til byen, ville gjennomgå en lang
og veldig veldig gradvis prosess, som langsomt ville føre til at de mistet båndet og tilhørigheten til
stammen de kom fra. Kanskje liksom over mange mange år så ville de gradvis slutte å ha stammetilhørighet og bli
mer normale (?) arbeidere.
Det Gluckman viser her er at det bør kanskje heller forståes som noe situasjonsbetinget. Når man er i
stammeområdet er man en stammeperson, når man er i byen er man en byperson, og tilogmed innenfor byområdet så er det visse situasjoner hvor
du likevel er en stammeperson, som i kalela-dansen. Så Gluckman sier om folk i byen at: "He walks on different
ground, eats food at different hours, he comes under different political authorities and associates with different fellows.
He works with different tools in a different system of organization." Dette kan gi oss en
generell modell for handling. Dette handler om aktører som handler innenfor det de kaller praksisfelt.
Så folk vil begynne å handle på måter som passer i situasjonen, som er strukturert av dette
praksisfeltet. Du er en annen innefor et annet praksisfelt.
Så vi kan kanskje tenke over dette med praksisfelt. Det viser til det jeg sa tidligere med stedet du er, hvem du interagerer med, hvilke autoriteter du har en relasjon til, hvem du omgås, og det Gluckman
skriver om med different tools: "He works with different tools in a different system of organization." Alt dette er praksisfeltet. Vi kan kanskje tenke på dette som en slags infrastruktur for
handling og identitet.
I slutten av den forrige videoen spurte jeg dere: hva skal til for at noe/noen er en aktør? Jeg
skulle gjerne fått spennende svar tilbake fra dere, men i mangel av det så har jeg satt opp noen ting som jeg kanskje kunnet gjettet meg fram til av
dere ville svart, så her er det noen mulige svar: Kanskje folk tenker at for å være en aktør må man ha intensjoner, kanskje man trenger å være i stand til å
ta frie valg, kanskje ligger det i irrasjonalitet, kanskje i bevissthet, i individualitet, i det å være menneske, kanskje det er det som skiller en aktør fra noe som ikke er en aktør, kanskje det ligger i å gjøre en forskjell/ha en effekt i verden.
Alle disse er vanlige ting folk tenker på i det å være en aktør, men det vi kan gjøre nå:
Tenk på dette i relasjon til Esptein, Gluckman og Manchester-skolen og dette caset jeg har snakket litt om nå med denne kobbergruven. Tenk: Hva kan Epstein sitt case si om det å være en aktør?
Det kan være at det for eksempel ligger i å være i stand til å tilpasse seg en situasjon og et praksisfelt.
Det å være aktør ligger kanskje i en evne til tilpasning, og tilpasning som noe dynamisk, som noe man gjør. Kanskje ligger det i en slags kreativitet at det er
kreativitet å gå inn i nye situasjoner og ikke bare la seg styre av det man er vant til fra andre
situasjoner men kunne finne på nye ting i nye situasjoner. Kanskje det er det som er å være en aktør. Vi ser også at det er snakk om strategiske
grupperinger
Så det arbeiderne i kobbergruven gjør, er å organisere seg strategisk ut fra det det anser for å være det beste i den situasjonen de er i. Det
kan også være at det å være en aktør ligger i å ikke være determinert av kultur eller strukturell posisjon. Så du er ikke bare den samme personen.
Det er ikke det som definerer hele din identitet og hvem du er. I forlengelsen av det, så kan vi tenke oss at det vil si å ikke være
statisk. At handling er motivert, kan vi si, at det folk anser som relevante identitetskategorier i visse
situasjoner. Så identitet i seg selv er ikke statisk. I byen er arbeider den relevante identiteten og grunnlaget
for mine valg, mens på landsbygda så vil kanskje andre identitetskategorier bli mer relevant.