Vi har nå kommet fram til symbolsk antropologi og fortolkende antropologi og i dag skal vi innok tre forskjellige antropologer som alle er
opptatt av symboler, men på ganske så forskjellige måter. Forrige uke var vi for det meste innom den britiske
sosialantropologiske tradisjonen, i dag med symbolsk antropologi er det ganske annerledes. Her skal vi da berøre både en
britisk, en amerikansk og en fransk tradisjon. Med denne litt rotete sliden her så vil jeg illustrere at de tre dere leser i dag, kommer fra veldig
forskjellige innflytelseslinjer. De er ikke nødvendigvis i dialog med hverandre. De er ikke en del av noen felles
skole, men de kan likevel forenes rundt et begrep om symboler. Så vi har da Turner, Geertz, og Bourdieu. De er veldig forskjellige.
Men konseptet om symboler er noe vi kan bruke til å samle dem.
De er involvert i antropologi som på forskjellige måter hadde symboler eller symbolske aspekter
ved samfunn i fokus.
Jeg vil starte med et litt sånn grunnleggende spørsmål og det er spørsmål om: Hva er et symbol? Før vi går
videre så vil jeg gi dere litt sånn basisforståelse av symbol, som vi da kan gå videre til å prøve å nyansere.
Her er en sånn basisforståelse av symbol, og denne er basert på en semiotiker som heter C.S. Peirce. Et symbol kan altså forstås som et tegn, og
tegn tenker vi på som noe som står for noe annet enn seg selv. Et symbol er da et tegn som
får sin mening basert på konvensjonell fortolkning. I følge Peirce finnes det andre typer tegn som ikke er basert på konvensjoner, men som
er basert på andre ting, for eksempel basert på at tegnet ligner på det det står for. Men når det kommer
til symboler så er dette basert på at vi liksom har blitt enige, konvensjoner. Og jeg tror at dette
er en forståelse av symboler som passer ganske så godt overens med hvordan vår sånn common sense forståelse av symboler er. En fredsdue
er et godt eksempel. Det er liksom ikke noe med duen i seg selv som står for konseptet fred, men det er heller sånn at det er
basert på konvensjoner, sånn at vi har liksom blitt enige om dette kollektivt. I løpet av videoene i løpet av uka skal jeg prøve å nyansere dette litt og
si litt mer, legge til noe mer vi kan si om symboler. Så vi kan si mer om hva symboler gjør og vi
kan si mer om hvordan de opptrer i sosiale og kulturelle sammenhenger, og spesifikt så skal vi se (med Turner) at
symboler kan være virkningsfulle elementer i sosiale transformasjoner. Med Geertz skal vi se at symboler kan være noe
kontekstuelt, noe felles, delt, offentlig og fortolket. Med Bourdieu får vi inn et maktperspektiv på
symboler, og han ser da på symboler som en del av et dominans-system som er forkledd som et kommunikasjonssystem.
Så la oss starte da med Victor Turner. Og dette igjen en ganske god overgang fra forrige uke, hvor vi snakket om britisk sosialantropologi. Turner har
ganske mye felles med Leach, Barth og Gluckman. Han var en britisk sosialantropolog og var assossiert med Manchester-skolen. Han
studerte ved universitetet i Manchester, men han var ikke sånn kjernemedlem i Manchester-skolen. Så Turner har en del til felles med Leach i den forstand. Han kommer fra en britisk
strukturfunksjonalistisk posisjon og han kritiserer denne. Så han prøver å ta en britisk strukturfunksjonalistisk antropologi i nye retninger, og dere
ser da for eksempel at han sier han tar utgangspunkt i samfunnet som struktur av posisjoner, og det er en sånn
typisk strukturfunksjonalistisk ide. Men så tar han dette i en ny retning, han ser da på symboler. Han tar britisk
antropologi i retning av
symboler. Turner tar altså utgangspunkt i samfunnet som en struktur av posisjoner, og i overgangsrituale, som han
har skrevet mye om, er dette spesielt interessant, fordi dette er prosessen som får en person til å gå fra én
posisjon til en annen. Overgangsriter er på en måte det som flytter folk fra én posisjon til en annen.
Men det er ikke bare snakk om en forflytning. Det er heller snakk om en transformasjon. Dette er altså ikke
snakk om mennesker med stabile identiteter som forflyttes fra en status til en annen. Det er heller det at deres væren blir transformert gjennom disse ritualene.
Turner henter inspirasjon fra en som heter Arnold van Gennep, som er en Nederlandsk etnograf skrev på
begynnelsen av 1900-tallet. Han er kjent fordi han skrev om overgangsritualer, og spesielt det med at
overgangsritualer har tre distinkte stadier, og de er da:
adskillelse, liminalfasen, og integrasjon/reintegrasjon. Gjennom disse tre fasene så blir
man altså først avsondret fra et samfunn og hverdagslivet, man blir tatt gjennom en prosess som skal frembringe en slags
transformasjon i liminalfasen, og så blir man reintegrert i samfunnet igjen på slutten. Og ja, hva tenker vi på som eksempler? Jo,
bryllup, fødsel, begravelse, innsettelser av forskjellig slag, det er alltid et slags rituale for at
noen skal endre status; fra kronprins til konge, eller fra vanlig politiker til president.
Russetida er kroneksempelet som vi har fra vårt samfunn. Kanskje fadderuka er et slags overgangsrituale.
Kanskje helvetesuka i militæret. Dere kan sikkert tenke på andre eksempler selv.
Og jeg tror også det er slik at overgangsritualer kan være mer hverdagslige, eller kanskje heller slik at vi kan bruke
teorier om overgangsritualer også til å belyse mer hverdagslige overganger. Kanskje dere har et morgenrituale for å gjøre dere klar for
dagen. Kanskje et rituale for å gjøre seg klar til å dra på byen. Vi kan også bruker teorier om overgangsritualer
til å belyse sånne mer hverdagslige overganger. Det er liminalfasen, den fasen i midten, som er mest interessant
for Turner. En grunn til det er at i den liminale fasen er kulturens fundamentale byggestener
blottstilt, sier han. Og det er en idé som ligner på det Mary Douglas sier om at anamolier avslører
symbolsk orden. Så det som skjer i den liminale fasen kan avsløre en større struktur og en større orden i samfunnet
som helhet.
Så liminalitet. Det kommer fra "limen" som betyr terskel på enten gresk eller latin. I liminalfasen er vi på terskelen.
Vi er midtimellom. Vi er verken her eller der. Betwixt and between, som Turner sier, og det er et veldig kjent uttrykk.
Liminalfasen er, som han sier, en interstrukturell situasjon, det er mellom strukturer. Ikke helt i en struktur, ikke helt i en annen struktur. Det er
mellom strukturene. Det er en slags unntakstilstand og Turner beskriver det også som en sone av rene muligheter hvor nye
konfigurasjoner kan oppstå, fordi det er en som en tilstand som er unntatt fra strukturene, så er det mye
rom for skapelse og kreativitet i liminalfasen.
Da ser vi litt illustrasjoner her, og spesielt denne tegningen der som jeg fant på nettet, er en fin illustrasjon på hva som
skjer i disse fasene. Så den illustrerer da at liminalitet, liminalfasen, er veldig sånn løs, det er anti-struktur, her er man utenfor de
vante rammene, her gjelder ikke de vanlige reglene. Og den tegningen viser nettopp dette, altså liminalfasen tenker vi ofte på som kaotisk og
ustrukturert og ofte er det slik at i liminalfasen så har man ikke identitet, man har ikke en klar
identitet. Du er blitt tatt ut av det sosiale strukturen som tidligere ga deg en identitet, og enda ikke brakt inn igjen i de sosiale
strukturene med en identitet. Som den andre tegnen her viser, du har sluppet taket men enda ikke tatt tak igjen i den neste fasen.
Turner skriver også en del om hvordan de mennesker som er i liminalfasen er. Hva slags trekk de ofte
gis av samfunnet, og at de ofte gis strekk gjennom symboler. Liminalfasen har i seg selv visse trekk, men
det har også menneskene som blir plassert der. De er, som Turner skriver, interstrukturelle
mennesker. De er mennesker som er mellom en status og en annen, mellom strukturer.
Hva vil si å være et menneske som er i denne liminalfasen? Jo, man er ofte strukturelt usynlig, sier Turner. Man er mellom kategorier. Man kan på en måte unnslippe
kategorisering og dermed også unnslippe normer og konvensjoner som ligger til kategorier og roller. Det
ligger kanskje derfor en slags frihet i liminalfasen og det er ofte slik at folk som er i
liminalfasen handler litt sånn kaotisk og utagerende. Man har ikke en tydelig kategori. De vanlige
normene for oppførsel gjelder ikke og dermed kan man handle på måter som ellers i det vanlige livet ikke ville
vært lov. Kan nevne russetida igjen da. Så Turner påpeker dette litt paradoksale, at det å
opptre abnormt som neofytt,
det er å være lydig overfor samfunnets tradisjoner. Så hvis du ikke
utagerer i russetida, ja da er du ulydig mot samfunnet. I liminalfasen er man først og fremst uklar
eller tvetydig i forhold til de kategoriene som finnes i samfunnet. Når man er i liminalfasen er man utenfor kategoriene, men
man har også en spesiell relasjon til de andre som man er i liminalfasen sammen med. Likeverd og
kameratskap karakteriserer forholdet mellom neofyttene, de som er i liminalfasen. Og da får vi
dette konseptet om communitas, og det er et ord som kom fra latin som betyr fellesskap. Så vidt jeg husker bruker han communitas
fordi hvis man bruker 'community', så er det gjerne et
fysisk bosted og communitas har ikke den tilknytningen til sted nødvendigvis, så det peker istedet på et
vedvarende ustrukturert fellesskap. Og det fellesskapet ligger ofte i at man har gjennomgått sånne
ritualer sammen. Det er ofte sånn at hierarkier og statusforskjeller som fantes mellom mennesker gjøres irrelevante
når de er sammen i liminalfasen. De går gjennom en sånn skjellsettende opplevelse sammen og det skaper
et kameratskap og et fellesskap. Det finnes utallige eksempler på akkurat dette her på film, situasjoner hvor
mennesker som i dagliglivet ikke ville hatt noe til felles eller som ikke vil omgås i hverdagslivet,
hvor de settes i en sånn usedvanlig rar situasjon og sammen må gå gjennom en skjellsettende opplevelse,
og i løper av den situasjonen
skaper de da et fellesskap seg imellom. Bildet her er fra en film som heter The Breakfast Club, en veldig kjent
film, men det er kanskje en litt gammel referanse. Men uansett så her er det en gjeng med veldig
forskjellige mennesker som gjennomgår en felles opplevelse hvor de blir nødt til å konfrontere noe ved
seg selv og i løpet av den situasjonen så skapes det kameratskap mellom dem. Dere kan sikkert tenke på bedre eksempler enn det jeg
greier.
Andre eksempler på noe lignende kan være hvis man har vært på demonstrasjoner, ikke sant.
Det skaper liksom et sånn samhold av å være med på denne felles skjellsettende opplevelsen sammen. Det gir et slags kameratskap. Vi
var med på denne skjellsettende opplevelsen, og dette etablerer communitas mellom oss, og vi kan da være
mennesker som ellers i samfunnet kanskje ville vært veldig veldig forskjellige.
OK, så hvilken rolle spiller da symboler i dette her? Jo, for det første så er symboler noe av det
viktigste som er med på å plassere mennesker i den liminale fasen. Det er symboler som definerer fasen. Symboler er
virkningsfulle, som jeg allerede har påpekt, de er verktøy for å plassere mennesker i den
liminale fasen. For det andre så er symboler med på å skape en sånn læringseffekt for de som gjennomgår liminalfasen
og ritualene som helhet. Det mennesker i liminalfasen utsettes for, er i hovedsak symbolsk. Det er læring gjennom
symboler.
Symbolikken i overgangsritualer er veldig veldig særegen, skriver Geertz. Han beskriver symbolikken som kompleks og underlig
det er mange symboler som uforholdsmessige, sier han, det er mye som er avskyelig, det er mye mystikk.
Det er monstre, det er mennesker som har dyretrekk, det er mennesker med abnorme fysiske trekk, det er forskjellige slags forvrengninger.
Og mye av dette her er sånn som vi tenker at ligner litt på en drøm. Det er ting som er drømmeaktig.
Og liminalitetens symboler er ofte symboler som kommer fra andre steder enn vår rasjonelle
tankeprosess. De kommer isteden fra underbevisstheten, lyster og engstelser,
nettopp de samme stedene hvor drømmesymbolikk kommer fra.
Så det er mye som er avskyelig og groteskt. Det er ting som er anamoli-aktig (Mary Douglas), og dermed urent, men også
anamoli-aktig og kan dermed peke på at det holdes som hellig, overmenneskelig, often noe ubegrenset, uendelig og
grenseløst.
Så det handler altså ikke nødvendigvis om hva symbolene er eller betyr for Turner, men heller kanskje hva
symbolene gjør, hvilken effekt de har, hvordan de er virkningsfulle. Symboler er 'operators' i sosiale systemer og prosesser. De er
elementer som kan produsere og frembringe sosiale transformasjoner. Som nevnt er det to roller symboler
spiller i overgangsritualer. Den ene virkningen er det å plassere mennesker i liminalfasen. Så de som skal
gjennom et overgangsrituale blir ofte gjemt bort, de blir avsondret fra resten av samfunnet, og om de ikke blir fysisk avsondret
så blir de ihvertfall symbolsk avsondret. Det er symbolene som muliggjør denne prosessen. Det er gjennom
symboler at den personen blir definert som en liminal person, som en person som er avsondret. Det er symboler
avsondrer deg fra samfunnet.
Ofte er slike symboler relatert til liv og død. Det er liv og død vi ofte trekker på for å si
noe om oppløsning og gjenskapning, som grunnleggende sett er det disse overgangsritualene handler om. Noen ganger kan det være
symboler relatert til å være blank, eller tom, å ikke ha noen ting, ingen status blant, ingen rang, ingen
posisjon, ingen distinksjoner. Dette er noe som uttrykkes gjennom symboler. Symboler relatert til død er virkningsfulle
for å avskjære i liminalfasen, fra sine tidligere koblinger til samfunnet. Det viser på en måte din tidligere
status sin symbolske død. Du er ikke lenger den du var. Ditt tidligere selv har fått en sånn symbolsk død
som gjør at du kan tre inn i liminalfasen.
Symboler relatert til liv er virkningsfulle for å reintegrere mennesker på slutten av liminalfasen.
For å vise at de som går gjennom ritualet blir gjenskapt som noe nytt. Gjenfødt. Og det kan ofte være symboler relatert til fødsel.
Ofte er liminalfasen preget av symboler som er tvetydige. Symboler som både kan stå for død og
liv samtidig. Så motsatte prosesser og begreper i en enkelt presentasjon. Og det er mange artige eksempler på dette her fra Turner-
artikkelen, og det for eksempel da måne. Månen er et sånt tvetydig symbol som både kan peke på liv og død samtidig. Månen tiltar og avtar
hver måned, ikke sant? Slange er et annet eksempel, den kvitter med den gamle hammen og blir på en måte født på nytt. Bjørnesymbolikk er vanlig
fordi bjørnen går i hi og våkner opp igjen til våren. Huler er veldig interessante. Huler kan samtidig hentyde
til en grav, og til en
livmor. Tenk på påske. Påske er et slags overgangsrituale med hulesymbolikk.
Mange symboler uttrykker også det at de i liminalfasen er tvetydige. Dermed er det ofte mye androgyn
symbolikk, ofte symboler som blander mannlige og kvinnelige uttrykk.
Det var den første rollen som symbol spiller, de plasserer folk i liminalfasen, den andre rollen symboler
spiller er å lære opp de i liminalfasen. Dette kan skje gjennom å abstrahere kulturens faktorer for å så lære
de til neofyttene på en indirekte og opplevelsesbasert måte. Gjennom symbolske overdrivelser
eller forvrengninger, eller rare sammensetninger, så blir elementer ved kulturen redusert ned til deres enkelte komponenter.
For eksempel gjennom symbolske monstre så får de som går gjennom ritualer et sånt 'nudge' til å
gruble over hva er det egentlig samfunnet og naturen består av, ikke sant.
Vi kan få inntrykk av at liminalfaser er veldig sånn drømmeaktige. Det er symbolske prosesser som forvrengning, bytte av karakteristikker
mellom mennesker og
dyr, maksimering og minimering, som gjør at ting fremstår rart og uvant. En mann med løvehode er et
eksempel Turner nevner, og dette er et eksempel på at man blir utsatt for noe uvant, uvant symbolikk i liminalfasen
som skal få en til å reflektere over hva verden består av.
Symboler spiller altså da to roller i ritualer: de plasserer mennesker i liminalfasen, og de har en
lærings-funksjon innad i selve ritualet. Og mer generelt kan vi da si at symboler her er mye mer enn bare noe å
kommunisere med. Symboler er transformerende, de er affektive, altså de er relatert til emosjoner, de har en
sterk dragning på oss, de er elaborerende, de kan uttrykke grunnleggende sannheter og de kan katalysere
grubling og refleksjon. Jeg vil avslutte denne videoen med å se på et par sånne eksempler som er litt nærmere vårt eget samfunn.
Spørsmålet her: hva kan tenke oss at disse symbolene relatert til overgangsritualer gjør? Ikke bare hva de
står for men hva de gjør. Og ja, vi må snakke om russetida. Vi har ikke så mange veldefinerte overgangsritualer, men russetida er et av de da.
Så hva kan vi tenke oss at disse symbolene gjør? Kanskje vi kan tenke at russebussen er et sånt avsondringsverktøy. Bussen står for kollektivitet. Den gjør at
individuelle identiteter bli utvisket og fjernet, russedressen gjør noe av det samme, den fjerner alle
distinksjoner, alle er like, alle har like klær. Bussen kan også være et symbol på bevegelse. Nå starter en reise inn mot en ny
status.
Noe annet som er interessant, og relater til det Turner skriver om liminal symbolikk, er skitt og jord. Altså russetida har en
sånn skittenhetssymbol knyttet til seg. Man går med samme buksa i tre uker. Skitt, jord, og nakenhet er sånn symboler som
både hentyder samtidig til død og liv. Altså du kommer fra jord og du skal gå tilbake til jord. Liv
kommer fra jorda og så videre... Skitt og jord er sånne tvetydige liv/død-symboler, og Turner beskriver
også dette om neofytter, altså de som er i liminalfasen, at det ofte er slik at de får lov til å være skitne.
Og det er noe vi ser tydelig i russetida.
I det andre eksempelet her, bryllup, kan vi tenke på hva var er sløret? Sløret er et symbol her. Hva er det gjør? Jo, det kan
være en symbolsk avsondring. Bruden er symbolsk trukket tilbake fra samfunnet, skjult
symbolsk, skjult før brudgommen løfter sløret og avslører og dermed avdekker en person som nå har blitt
transformert, som har inntatt en ny sosial status. Fargen hvit kan også være et symbol som oppnår mye av
det samme. Bruden fremstilles som blank, uten noen av de koblingene som lå i hennes tidligere status.
Her kommer det siste eksempelet jeg vil vise og jeg er nok litt forutsigbar er jeg redd. Kan vi tenke på korona-
nedstengningen som en liminalfase. Kanskje vi kan det? Hva slags symboler er involvert?
Hva slags rolle spiller de? Vi kan også kanskje tenke på communitas da. Vi kan tenke oss at det oppstår en slags communitas-følelse
fra det å gjennomgå en felles skjellsettende opplevelse. Bildet til venstre her er fra i fjor vår da
folk gikk ut på balkongen og applauderte helsearbeidere. Så det var en sånn rar, uvant,
kollektiv opplevelse som kanskje kan skape en sånn communitas-opplevelse. Men kan da også spørre om symboler.
Dersom korona-nedstengningen er en liminalfase, hvilke symboler er det som etablerer separasjon?
En ting er dugnaden som symbol og nederste venstre har jeg klippet ut noe fra noe regjeringen la ut 11.
Mars 2020. De sa "Nå er den innkalling til dugnad". De brukte aktivt symbolet dugnaden for å
bringe oss inn i liminalfasen. Dugnaden er litt sånn på samme måte som russebussen er et symbol for kollektivitet
som utvisker distinksjoner og forskjeller, så gjør dugnaden også litt av det samme. Et siste
spørsmål, og det er bare noe vi kan spekulere i: hvilke symboler er det som kommer til å ta ut oss av liminalfasen
ut av koronaliminaliteten? Hvilke symboler er det som kommer til å få til gjenåpningen av samfunnet?