Hei! I denne siste modulen så skal vi se litt på noen nyere tendenser i antropologien. Det vil si noe temaer som har
dominert antropologien de siste tiårene cirka. Da skal vi fokusere på tre hovedtemaer, nemlig klima og
miljø, det vi har kalt 'kapitalistenes irrganger', og dekolonialiseringsdebatten. Så i denne første videoen
så skal vi snakke om Klima og miljø, så kommer de andre temaene i de to andre videoene. Den
oppmerksomheten som vi da ser omkring menneskelig påvirkning på klodens tilstand er jo noe som
vi i dag kanskje tar litt for gitt, og noe som vi er vant til at skulle dominere i den
offentlige debatten, men til en viss grad også i akademia. Men det er klart at denne oppmerksomheten, den har
også en historie og har vokst frem i ulike stadier av historien. Det klart at noe av dette skyldes
nok at industrialiseringens effekter på klodens tilstand er blitt stadig sterkere eller iallfall
stadig mer iøynefallende, og det har nok vært med på å bidra til at vi i dag er blitt mer oppmerksom på disse tingene og at det
også er noe som antropologer er opptatt av å studere. Dette henger nok også sammen med framveksten
av klimavitenskapen, som for alvor vokste frem etter andre verdenskrig og den har blitt en viktig
kilde til kunnskap om denne menneskelige påvirkningen,
og hvordan den er med på å skape klima og miljømessige effekter. Vi skal også nevne her at den kalde krigen var
også en kilde til denne oppmerksomheten, spesielt den bekymringen som vokste frem knyttet til kjernekraft. Det var en stor sosial
bevegelse mot kjernekraft som retter mye av den offentlige oppmerksomheten rundt klima og miljøspørsmål. Og så er det noen som har nevt at også romfarten faktisk har vært med
på å bidra til den oppmerksomheten, paradoksalt nok i og med at romfarten kanskje er med på å bidra til
klimautslipp osv. Men det er klart at synet av kloden utenifra, det blir et syn av kloden som en enhet.
Det er noe som mange har pekt på som en kilde til en slags felles bevissthet rundt at vi har én klode og vi er alle
på denne kloden sammen. Denne evnen til å se kloden utenfra, og ikke minst de fotografiene som finnes
av kloden ut i fra verdensrommet, har nok også bidratt til å øke bevisstheten rundt menneskelig
påvirkning på klodens tilstand i sin alminnelighet. Men det vi skal snakke om i dag er kanskje mer
antropologiens rolle i dette. Hvordan har antropologien har respondert på, og vært en del av denne oppmerksomheten rundt
menneskelig påvirkning på klodens tilstand. Et begrep som dere vil møte på, og som dere også kanskje har møtt på
utenfor akademia, er begrepet 'anthropocene'. Det var et begrep som ble lansert
av en som heter Paul Crutzen, en atmosfærekjemiker. Han lanserte dette begrepet som et
begrep som skulle beskrive den menneskelige tidsalder, i kontrast til de andre tidligere geologiske
periodene som f.eks. holoscene. Med 'anthropocene' så mener da Crutzen og de som bruker dette begrepet at det henviser til
de endringene av jordens overflate og atmosfære som er kjent som en følge av menneskelig aktivitet. Og
denne menneskelige aktiviteten er nå blitt så dominerende og så massiv at den er å regne som en slags geologisk kraft som
også nedfelles i geologiske og strategrafiske lag.
Slik at man en eller annen gang i fremtiden om mange hundretusen år så vil man kunne grave frem og se tegn på den antroposentriske
perioden da, the anthropocene. Denne menneskelige tidsalder, eller tidsalderen med menneskelig påvirkning kan man kanskje heller si, er ikke bare noe som kommer frem gjennom klimaendringer, selv om det
er noe som det kanskje er mest oppmerksomhet rundt, men også i form av redusert biodiversitet i form av
biogeografi, nemlig at menneskelig påvirkning har også en stor innvirkning på hvor ulike livsformer
befinner seg og hvilke bevegelsesmønstre de har.
Menneskelige påvirkninger kommer til uttrykk gjennom hvor dyrearter lever og befinner seg og hvor de ikke lenger finnes osv.
Det samme gjelder geomorfologi, altså hvordan jorda og jordmassene er sammensatt
og hvor de befinner seg der. Det er også vært en massiv forflytning av geomasse verden over. Til sammen så gjør
alle disse tingene her, klimaendringer, biodiversitet, biogeografi og geomorfologi, og en rekke andre typer
prosesser, til at det gir mening da, mener mange, å snakke om den tidsalder vi er i nå som the anthropocene,
menneskets tidsalder. Det spørsmål som kanskje har blitt mye omdiskutert er
spørsmålet: når begynte dette 'anthropocene'? Når begynte denne menneskelige tidsalder? Og det er blitt et veldig
omdiskutert spørsmål. Ja, begrepet i seg selv er omdiskutert og heller ikke noe som man nødvendigvis er enig om
alle sammen at er et godt og dekkende begrep. Men hvis man så tar utgangspunkt at man har et eller annet man kan kalle 'anthropocene', så er jo da et
spørsmål: Når begynte dette? Når begynte denne tidsalderen? Noen knytter dette til
eldre steinalder, altså det som kalles paleolittisk tid, med oppfinnelsen av ilden, f.eks. som liksom er første steg mot
menneskelig påvirkning, og alt det ilden gjorde mennesker i stand til å gjøre med sine omgivelser. Andre knytter
dette heller til domestiseringen av planter og dyr, som skjedde over
lang lang tid og som mange her på Instituttet har vært med å teoretisere rundt. Men denne måten å leve
sammen med planter og dyr på, som man gjør med husdyr og med ulike former for domestiserte planter, er også
noe som noen mener et viktig startpunkt for denne menneskelige tidsalder. Andre knytter det litt lenger frem i tid til
koloniseringen av verden og med all denne utnytting og utbytting som kom med det. Andre knytter det
også til den industrielle revolusjon, eller da til den eksplosive veksten som skjedde etter andre
verdenskrig, den eksplosive veksten i økonomi, produksjon. Når dette her begynte, når man skal liksom tidfeste
starten av anthropocene høres kanskje ut som en diskusjon som er litt sånn unyttig. Og er kanskje noe som er
mest for arkeologene. Men som vi skal se så er disse spørsmålene egentlig mye mindre uskyldige enn de høres ut som. Og
hvordan man svarer på disse spørsmålene, når man lokaliserer starten av the anthropocene, har også noe å gjøre med
hvordan man tenker om hva anthropocene er, og også hvilke løsninger man eventuelt har til de problemene som
anthropocene har skapt. Dette begrepet 'anthropocene' er noe som har engasjert mange antropologer verden over, som bruker dette på
ulike måter og som også er ganske kritisk til selve begrepet, men også interessert i å utforske antropologisk
de konsekvensene eller effektene som det man måtte omtale som anthropocene måtte være da. Det Mathews gjør i artikkelen dere har på pensum er å prøve å gi en oversikt over
hvordan antropologien har forholdt seg til 'the anthropocene' som et forskningsobjekt. Både begrepet men også
de effektene som er beskrevet gjennom begrepet 'anthropocene'. Mathews viser til hvordan antropologer har diskutert
kritisk dette begrepet 'anthropocene', egentlig ganske kritisk til selve begrepet, og prøvde å utvikle nye andre
begreper for å si noe som begrepet 'anthroposcene' ikke kan si noe om. Han viser også til hvordan anthropocene-begrepet har
bidratt til å stimulere til en form for nytenkning rundt
mennesket og dets omgivelser. Dets relasjoner til dets omgivelser. Menneskets omgivelser, eller det vi gjerne omtaler som ikke-
menneskelig liv. Han viser også hvordan anthropocene-begrepet har bidratt til å kreve nye
analytiske begreper og nye metodiske samarbeid, nettopp for å fange denne sammenvevingen
av mennesker og ikke-menneskelig liv, som the anthropocene impliserer. Har også vist hvordan tidsaspektet her er en veldig viktig dimensjon, og ikke minst framtid,
det ligger jo en idé om framtiden der som fremstår som i mange fortellinger fremstår som usikker,
i noen fortellinger ganske så apokalyptisk. Mange antropologer har grepet fatt i dette og prøver liksom å beskrive både
hvordan folk forholder seg til en sånn slags apokalyptisk fremtid, men også hvordan mange folk prøver å finne nye måter å
leve, nye måter å være i verden på sammen med ikke-menneskelig liv. Jeg skal prøve å si noe
om disse ulike aspektene i Mathews artikkelen da. Husk at når dere leser denne artikkelen så er dette en
oversiktsartikkel over hva antropologer har gjort knyttet til begrepet 'anthropocene'. Legg merke til
tittelen på det tidsskriftet som Mathews skriver i, 'Annual Review of Anthropology', som er et tidsskrift som gir
sånne oversikter over hva antropologer holder på innenfor
ulike temaområder. Det tidsskriftet vil jeg anbefale til dere som senere skal finne tema til f.eks. bacheloroppgave, og enda mer når dere skal skrive master. Finn det temaet som dere skal skrive om,
se om det er skrevet noen gode oversiktsartikler i Annual Review, for det gir dere en enkel og grei oversikt over
hva slags type forskning og hva slags type teoretisk og analytiske perspektiver, hva slags forskningsspørsmål folk har hatt,
når det gjelder denne tematikken som du skal skrive om. Men det vi skal snakke om i dag er altså da en sånn
oversikt over det antropologien har gjort når det gjelder begrepet 'anthropocene'. Den ene tingen som Mathews fokuserer på er hvordan antropologer
har vært veldig kritiske til anthropocene-begrepet. For det er en
god del antropologer som har stilt seg spørsmålet om; hvilke implikasjoner har egentlig et begrep som anthroposcene?
Altså den mennesklige tidsalder. At det skal være noen sånne klimamessige og biodiversitetmessige osv
konsekvenser av menneskelig påvirkning eller menneskelig innvirkning i sin alminnelighet. Innebærer et sånt type begrep,
er det mange antropologer som stiller seg kritisk til, at man sidestiller all mulig menneskelig
aktivitet og sier at det er menneskeheten som har bidratt til de problemene vi
står overfor i dag. Er det sånn at alle menneskelige samfunn har bidratt likt? Er det sånn at f.eks. et
jeger og sankersamfunn har bidratt like mye til de problemene som vi
sliter med i dag som for eksempel industrisamfunnet eller kapitalismen. Er det sånn at det globale Sør er like
medskyldig i dette som det globale Nord? Og gir rett og slett begrepet 'anthropocene', som en slags allmennmenneskelig
tidsalder, en uklar og urettferdig fordeling av ansvaret for de problemene som vi står overfor i dag når det gjelder
klima, biodiversitet osv. Det mange antropologer har en veldig kritisk tilnærming til er at
begrepet 'anthropocene' kanskje fordekker veldig mye av de politiske og sosiale og økonomiske ulikhetene som ligger
til grunn for klimaproblemene og alle de andre problemene vi sliter med i dag.
Så er anthropocene-begrepet et begrep som kanskje ikke gjør oss i stand til å se disse politiske og sosiale
økonomiske ulikhetene. En annet ting som man kan innvende mot begrepet, som noen har gjort, er at begrepet kanskje overdriver menneskelig dominans og agens. Det ligger jo i
begrepet en sånn idé om at det er mennesket alene, på en måte, som har ødelagt
jordkloden. Og at det er menneskelig aktivitet, hvordan vi mennesker har dominert naturen og
lagt den under oss, som er årsaken til disse problemene. Det høres jo tilsynelatende ganske sånn tilforlatelig ut men det er klart at har man
en sånn forståelse av de problemene som vi sliter med i dag, så innbyr det også til en type løsning som
kanskje ikke nødvendigvis rettes inn sin mot politisk og sosial økonomisk ulikhet, og den innbyr kanskje
også til sånne teknologiske løsninger. For er det slik at det er vi menneskene alene som har dominert og skapt disse
problemene, så ligger det også i det at det er vi menneskene som er i stand til å løse dette alene.
Hvordan gjør vi det? Jo, nemlig ved å utvikle noen teknologiske løsninger. Ligger det da i anthropocene-begrepet egentlig
bare en slags overdreven av menneskelig dominans? At det er vi som har skapt problemene men også vi som kan
løse de gjennom våre menneskelige teknologiske løsninger. Det mange antropologer er kritisk til, er at
disse typer teknologiske løsninger
gjerne blir sånne depolitiserte løsninger. Nemlig at man ser bort ifra de politiske og sosiale og
økonomiske prosessene som har skapt mange av disse problemene. Som ikke alle mennesker har skapt,
det er ikke noe som ligger i menneskeheten, som ligger i måten vi har organisert verden på. Den måten vi har organisert verden på er, vil mange antropologer hevde, er en verden som er preget av sosiale økonomiske og politisk ulikhet.
og at det også da må reflekteres i måten ansvaret for dette bør fordeles. Noen har utviklet
alternative begreper til anthropocene nettopp for å prøve å få frem disse politiske og økonomiske og
sosiale prosessene og ulikhetene som ligger til
grunn for den tidsalder som vi ser i dag. Istedenfor å snakke om the anthropocene som om det er noe som alle
mennesker har bidratt med, så er begrepet 'capitalocene' et begrep som prøver å identifisere hvordan kapitalismen som en økonomisk
og sosial form har vært med på å skape denne menneskelige påvirkning eller denne kapitalistiske påvirkningen på
kloden. Dermed så rettes årsakene til disse problemene til industrialisering og utbytting
og koloniale forhold. Dermed så får du frem hvordan det er ikke er menneskelig aktivitet i sin alminnelighet
men menneskelig aktivitet på en spesiell type, altså kapitalismes måte å organisere
arbeid, organisere menneskers forhold til naturressurser på som er årsaken til mange av disse
problemene. Et annet alternativ har vært begrepet 'plantationocene', som retter fokuset mot framveksten av
industrialisert jordbruk med sin monokultur, som dere ser bilde av her, en sånn palmeoljeplantasje, og både de måtene
som folk har skapt en viss type natur, en viss måte å forholde seg til naturressurser på, gjennom en
industriell monokulturell jordbruk. Men i ideen om 'the plantationocene' så ligger også da innbakt ideer om
at dette er knytta til kolonialisering og rasisme. Det som nettopp da fordeler ansvaret for alle disse
problemene vi står overfor i dag på en sånn nord-sør akse som er helt annerledes enn det du har i
begrepet 'the anthropocene'. Så disse begrepene 'capitalocene' og 'plantationocene' er noen alternativer til de
problemene som mange antropologer ser ved begrepet 'the anthropocene'. Det er ikke sånn at begrepet 'anthroposcene' har blitt totalt
avvist i antropologien. Det har også bidratt til en nytenkning om menneskets forhold til
sine omgivelser. Selv om begrepet på den ene siden kan bidra til at man har en forståelse om
mennesker som et sånt dominant vesen på kloden, så er også de effektene av anthropocene... viser oss hvordan mennesker er nødvendigvis innvevd
i noen sånne relasjoner til den ikke-menneskelige verden. Dette vi jo snakket om i tidligere forelesninger,
nemlig det som kalles 'mer enn menneskelig' antropologi eller 'flerartsantropologi', kjennes kanskje best gjennom det
engelske begrepet 'multispecies anthropology', 'more than human anthropology'. Dette er også en del av denne
anthropocene antropologien. Nemlig hvordan disse effektene av anthropocene, capitalocene, eller plantationocene liksom åpner opp
et mulighetsrom for antropologer å studere disse relasjonene mellom mennesker og
ikke-menneskelig vesener på nye måter enn det man har gjort tidligere. Ikke nødvendigvis i form av
at det er mennesket som den dominerer naturen
men at vi er sammenvevd med naturen på mer sånne symmetriske måter. En del av denne type antropologi har
også vært opptatt av de politiske dimensjonene ved ulike ontologier, eller ulike måter å være i verden
på, der man har for eksempel en del sånne urbefolkningsgrupper som tenker helt annerledes om
menneskets sameksistens med sine omgivelser enn det du finner for eksempel i capitalocene og plantationocene.
Der deres måte å være i verden på ikke blir anerkjent for eksempel, mens det er de måtene å tenke på
mennesker på i forhold til naturen som man finner vi capitalocene og plantationocene som blir de dominante måtene
å være i verden på og tenke verden på. Og at det finnes noen sånne politiske relasjoner mellom disse ulike
måtene å være i verden på og tenke om verden, menneskets del i verden. Så det har mange antropologer fokusert på da. Det man også ser gjennom begrepet anthropocene er at det
har ført til mer oppmerksomhet om liksom de lengre historiske forløpene, og det som ofte omtales som
uintenderte effekter som strekker seg over lang lang tid. F.eks. som begrepet plantationocene også gjør er
nemlig å vise hvordan begrepet plantasjer f.eks., fremveksten av
plantasjer i Karibien som følge av slavehandel, kolonisering osv.
hvordan det har fått både sosiale, økonomiske og økologiske effekter også i dag, slik at man får et
mye mye lenger historisk perspektiv på disse menneske-natur relasjonene. Og å prøve å liksom fange disse mer-
enn-menneskelige effektene av anthropocene, eller andre former for cenes som man snakker om i dag, så er det
en del antropologer som begynte å utvikle nye begreper for å kunne si noe om disse prosessene. Det er klart at veldig mye av de analytiske begrepene som vi har utviklet i antropologien springer ut ifra en spesiell måte
å tenke om mennesket og dets omgivelser på, som kanskje ikke
passer helt med hvordan verden ser ut i dag. Det har liksom da frembrakt et behov for
å utvikle nye analytiske begreper. Nye fokusområder. Mathews er en del av dette selv, blant annet
sammen med Anna Tsing og flere, utviklet et begrep om 'landscape patches'. Skal ikke gå i detalj, men det er sånne samlinger av mennesker og mer-enn-menneskelige aktører innenfor
et spesielt område f.eks. Skog f.eks. eller en by, som kan forstås som sånne 'landscape patches'. Disse er veldig forskjellige verden over og opererer på
forskjellig måter, men er også knyttet til hverandre. Det er et sånn type begrep, et eksempel, på
hvordan man liksom i den nye situasjonen i verden og
fokuset på det, har skapt et behov for å utvikle nye analytiske begreper. Men også dette med å knytte
menneskelig erfaringer til større historiske prosesser og skalaer har skapt noen sånne metodiske
utfordringer for antropologien. For de standard verktøyene som vi bruker sånn metodisk i antropologien, nemlig deltagende observasjon og intervju, er jo egentlig ganske
rettet mot nåtid og liksom presens da. Det er begrenset hvordan du kan få fatt i disse langvarige historiske prosessene, og disse store
globale skalaene, på mange måter, gjennom deltagende observasjon og intervju. Der har man også begynt å
diskutere da; hvilke typer metode er det vi trenger for å kunne
fange både disse lange historiske forløpene men også samvirke mellom det globale store skalaer og de mikroprosessene som foregår både i folks liv,
men også i folks samvirke med ikke-menneskelige aktører. Et stort metodisk spørsmål; Hvordan får du tilgang til disse
ikke-menneskelige aktørene på en måte som ikke nødvendigvis overfører ideer om menneskelig atferd
til dyr, for eksempel. Gjennom det så har man begynt å se at man må samarbeide med naturvitenskap,
for eksempel, biologer osv. Veldig mye av denne antropologien som springer ut ifra denne tradisjonen her er veldig
eksplisitt tverrfaglig, og er også det i praksis. Der man inngår i forskningsteam med
naturvitere osv. nettopp fordi at man innser at man har ikke de metodiske verktøyene og innsikten i ikke-menneskelig liv som man trenger. Derfor
trenger man å samarbeide med naturvitenskap. Men det er også viktig at vi som antropologer går inn i
dette på en måte som får frem at vi er ikke bare aksepterer det naturvitenskapen gjør, men at vi også engasjerer
oss i de funnene som de har. For antropologene stiller gjerne ganske andre typer spørsmål til naturvitenskapelige fakta enn det
naturvitere gjør. Så denne tverrfagligheten er ikke bare et samarbeid med naturvitere, men en måte som antropologer kan engasjere seg i naturvitenskapelig fakta på en helt annen måte enn det man har gjort tidligere.
Dette reflekteres også i at det utvikles nye fremstillingsformer, som kunst og nettsider osv. Jeg kan legge ved en link til noe som heter Feral Atlas, som Anna Tsing og flere har laget, som viser oss at for å få frem disse nye type
prosessene så må man også kanskje fremstille dette på nye måter. Mange av disse spørsmålene som vi har snakket litt mer abstrakt om nå
er det mange antropologer som har engasjert seg i, og som også skriver etnografier av hvordan folk forholder seg til the anthropocene,
med et spesielt fokus kanskje på hvordan folk forholder seg til den fremtiden som begrepet anthropocene gir oss.
Som jeg sa tidligere, så ligger det i begrepet anthropocene en idé om at dette har
en eller annen fremtid som er veldig usikker, som kanskje ser ganske dyster ut for mange, og som man må forholde seg
til på en eller annen måte også i dag. Sånn at fremtidsforestillingen, det er ikke noe som bare har en effekt en gang i fremtiden, men fremtiden er på en måte tilstede i vårt liv i dag og er med på å forme hvordan vi lever våre liv.
Den siste bolken som Mathews beskriver er nettopp etnografier som handler om disse mulige fremtidene og
hvordan folk forholder seg til disse fremtidene på ulike måter. Han
nevner en rekke forskjellige antropologer her og han viser for eksempel hvordan omsorg for landskap, for planter og planteliv f.eks.
kan være en måte å strekke seg mot fremtiden på. Og hvordan det også ligger i
folks forsøk på å leve med ikke-menneskelige vesener, også sånne invasive snegler f.eks.,
hvordan det ligger en forestilling om håp om en bedre fremtid i det. Det er ikke sånn at man blir helt pasifisert eller har en idé om the anthropocene som
en apokalyptisk fremtid, men at det også ligger mange muligheter for håp i det og at det uttrykker seg gjennom det folk gjør og ikke minst det folk gjør med ikke-menneskelige vesener
på ulike måter. Den også viser til at disse raske endringene som vi ser nå gjør at
de modellene som man hadde for å forholde seg til utfordringer fra fortiden
kanskje ikke lenger blir så anvendelige, og at man derfor må forholde seg til en fremtid som er
relativt spekulativ. Man vet ikke hvordan denne fremtiden er, men vet at de modellene som vi har hatt med oss i fra før om hvordan vi skal f.eks.
håndtere skogbranner. De er ikke særlig anvendelige lenger og derfor må vi liksom se for oss. Vi må
spekulerere på hvordan denne fremtiden kommer til å være. Dette er noe som Jon Rasmus har jobbet mye med i hans arbeid med skogbrann i Australia f.eks. Legg merke til det når dere leser artikkelen,
at Jon Rasmus er sitert i denne artikkelen. Jeg har jobbet mye med hummerteiner og fiskeredskaper som da er en av de største kildene til marin forsøpling. De alle fleste fiskeredskaper som brukes i dag er i plast. Veldig mye av det marine avfallet er fiskeredskaper. Men det langvarige livet til plasten
er også noe som utfordrer ideen om the anthropocene som en sånn menneskelig kontroll, viser Mathews til.
Det er jo sånn at veldig veldig mye av den plasten som vi kaster ut i havet
og som er med på å ødelegge økosystemer
har en levetid som langt langt å overskrider menneskelige liv. Veldig mye av denne plasten brytes ned til
mikroplast som har en levetid som er helt vanvittig som gjør at for å kunne forholde seg til dette så må man tenke i
helt andre typer tidsskalaer og ideer om fremtid enn det som rommes av en idé om en form for menneskelighet. Så dette er ting som
antropologer er opptatt av i dag og som antropologer jobber med på veldig mange forskjellige måter. For de av dere som er interessert i disse spørsmålene så er UiO det rette stedet å være, fordi dette er spørsmål som opptar veldig mange av forskerene på instituttet.
Dere vil nok se at det finnes mange muligheter for å ta kurs i miljøantropologi
og mange spennende seminarer osv. når det gjelder klima og miljøspørsmål. For de av dere som er interessert i det så må dere ikke være redd for å ta kontakt med meg eller andre, så skal vi hjelpe dere videre inn i dette forskningsmiljøet som er veldig spennende.
Men med det så slutter vi da video 1 og så skal vi snakke mer om de to andre temaene i de påfølgende videoene.