Hei! I denne del 2 så skal vi se nærmere på en tendens i nyere antropologi som tar for seg det vi har kalt
kapitalismens irrganger. Det er en type antropologi som har utviklet seg siden 80-tallet og som tar for
seg kapitalismen og også det som kalles neoliberalismen, både som et sosialt og økonomisk fenomen, og
ser på også de sosiale effektene av kapitalismen og på ulike former for motstand mot kapitalismen.
Den artikkelen som dere har på pensum av Sherry Ortner omtaler denne type antropologi som 'dark anthropology'. Og vi skal
prøver å nøste litt opp i hva hun egentlig mener med det. Grovt sett så er det et fokus antropologien som handler om
veldig mye de negative konsekvensene og effektene av kapitalismen i dens ulike former. Men som vi skal se
så var det ikke bare fokuset på de elendige konsekvensene av kapitalismen, som også begynte å dominere veldig mye av antropologien på 90-tallet og utover på 2000-tallet, det utviklet seg også en type
antropologi som Ortner beskriver som 'the anthropology of the good'. Vi skal også se litt nærmere på hva hun
egentlig mener med det. Hva mener da Sherry Ortner med begrepet 'dark anthropology'? Det er kanskje et begrep som er litt sånn rart
for dere når dere leser det i første omgang, men hvis dere ser litt på hvilke titler som er på ulike monografier i
antropologien i dag og hva folk skriver om, så vil dere se at det er et ganske sterkt
fokus på elendighet, for å si det rett ut. På folks lidelser i mange ulike former. Og på de negative erfaringene med ulike
samfunnsformer. Dette fokuset på elendighet og negative erfaringer og vanskeligheter og problemer er
noe som Ortner omtaler som 'Dark anthropology'. Nemlig en antropologi som ser på "the harsh and brutal dimensions of
human experience, and structural and historical conditions that produce them". Der ser dere at denne
definisjonen egentlig har to deler, altså det er fokus på menneskelig erfaring, på vanskelige og brutale og
utfordrende former for menneskelig erfaring,
og de problemene og utfordringene er knyttet til noen litt større strukturer og historiske betingelser.
Det fokuset der på de store makro og historiske prosessene og hvordan de nedfeller ofte på en negativ måte i folks liv,
oer noe som på en måte kjennetegner 'mørk' antropologi da. Ortner henviser til det at det har blitt såpass mye av denne dark anthropology har i hovedsak to kilder.
Det ene er internt innenfor antropologien, nemlig en debatt som har utviklet seg etterhvert, som vi har nå vært
inne på tidligere også, nemlig mellom den fortolkende antropologien som var opptatt av kultur som mening og meningsnett,
webs of significance, og den mer politisk orienterte
politiske økonomien, som var mer opptatt av spørsmål om makt og ulikhet. Det var liksom den ene intern-antropologiske kilden til dark anthropology. Men Ortner henviser til at
det har også en kilde utenfor antropologien, nemlig at de større problemene som utviklet seg i verden som følge av
kapitalismen og den styringsformen som gjerne blir omtalt som neoliberalismen. Jeg skal si litt først om denne interne debatten i antropologien. Og her går Ortner tilbake til det som man
kan kalle antropologiske forløpere.
Det er gjerne slik i samfunnsfagene at man sporer veldig mye av teoriutviklingen tilbake til
tre sånne hoved-teoretikere. Det ene er Durkheim, som vi har snakket om tidligere, og som er liksom
forløperen til strukturfunksjonalismen i antropologien. Durkheim hadde et syn på samfunn som at de kunne studeres som om de
var en sosial organisme som utgjør en helhet. Og de ulike samfunnsdelene, de ulike
samfunnsinstitusjonene, bidro på sine ulike måter for å holde samfunnet sammen og vedlikeholde det.
Durkheims samfunnssyn ble gjerne omtalt som et sånn harmonisk samfunnssyn. Altså et syn på at de ulike komponentene i samfunnet
virker sammen og utgjør en helhet som virker sammen.
Så hadde vi en annen teoretiker som heter Max Weber, som hadde en litt annen tilnærming til å studere samfunn
og kultur. En del av de samme tilnærmingene til samfunnet når det gjelder å se på enkelt-institusjoner som en
del av en større helhet, men Weber hadde også et fokus på det her med å skille mellom en handling og den
meningen som tillegges den handlingen. Fra Webers fokus på handlingers mening så kan man spore
ganske rette linjer fram til den fortolkende antropologien som i hovedsak var knyttet til Clifford Geertz i antropologien da. Hvis du ser
på hvilke teoretikerne som man kan spore effekten av disse teoretikerne til så har du
Durkheim som var en viktig inspirator for f.eks. Radcliffe-Brown, mens Weber var en viktig inspirator for Geertz. Så har du denne tredje teoretikeren da, som dere kanskje har hørt om, nemlig Marx som da er opphavet til marxistisk
teori og marxistisk samfunnsfilosofi, og som i motsetning til Durkheim som hadde et mer sånn harmonisk
syn på de ulike komponentene i samfunnet, at de virker sammen, så har Marx et mye mer konfliktorientert perspektiv der ulike samfunnskomponenter,
for eksempel samfunnsklasse, står i en sånn konfliktfylt motsetningsforhold til hverandre.
Da blir det viktige å liksom fange disse motsetningsforholdene og da får man et fokus på makt. Så o
marxistisk samfunnsfilosofi så ligger det til grunn et sånt konfliktperspektiv og et fokus på makt og
ulikhet. Og dette er forløperen eller inspiratoren for veldig mye av det som omtales som politisk økonomi
i antropologien, som vi også har lest en del av fra boken til Eric Wolf f.eks. Disse tre forløperne her har
på en måte lagt byggestenene for veldig mye av samfunnsvitenskapen generelt, men også fant for antropologien da. Og så
viser Ortner til at du kan egentlig gjennom faghistorien spore perioder der inspirasjonen fra Durkheim
har vært størst, så kom det litt mer om
Weber, og så nå i de siste 10-20 årene så har kanskje Marx vært den viktigste grunnleggeren da, og
den som kanskje har hatt størst innflytelse på antropologik teoriutvikling. I antropologien så kom dette til
uttrykk i denne debatten mellom den fortolkende antropologien og den politiske økonomien, og gjerne
også denne postkoloniale teori. Så hvis vi tar det første først, altså i den fortolkende antropologien som dere har hatt forelesning om før,
så var Geertz den antropologen som var knyttet sterkest til det, og som var veldig inspirert av Weber, og hadde da et syn på kultur som ikke noe som
foregikk inne i hodene til enkeltindividene, som man finner hos Levi-Strauss,
men noe som foregår mellom folk. Altså et sånt meningsnett som legges på virkeligheten. Kultur er
er å forstå som sånne meningsnett, webs of significance, og det er gjennom kultur at man folk
gir mening til verden rundt seg og det er antropologens rolle å prøve å lese denne kulturen som en tekst, og
fortolke det som skjer da i lys av disse meningsnettene som folk spinner. Så hadde du en annen
retning, den politiske økonomien, men også den postkoloniale teorien som f.eks. Asad og Wolf, som istedet retter fokus på
retter fokuset mot de økonomiske kreftene.
Det er de man må studere for å forstå samfunnsprosessene. Og her kan vi tenke tilbake til marxistisk teori med
basis og overbygning, som jeg har snakket om i forelesningen om Wolf, der kan man si at Geertz på en måte fokuserer på det marxisme ville kalt 'overbygning',
altså ideologiene, og den meningen som tillegges tilværelsen, mens politisk økonomi retter fokuset mot basisen i
samfunnet. Altså produksjonskreftene, hvem har tilgang til de, osv. Det økonomiske fundamentet for samfunnet. Og det
disse politiske økonomene mente da var at veldig mye av den fortolkende antropologien, som f.eks. hos Geertz, overså
maktforskjeller. Med en idé om kultur som et sånt meningsnett som alle i en kultur deler, så klarer man ikke å fange opp
dette her at det er jo faktisk noen i samfunnet som spinner disse meningsnettene, mens andre blir kanskje mer fanget i de.
Det var denne debatten da, den politisk økonomien sitt fokus på makt, og deres angrep mot fortolkende antropologi mot at
de ikke fikk med disse maktkomponentene som da ble dominerende i antropologien i en god stund på
80-90 tallet. Men det var ikke sånn at disse fortolkende antropologene ikke svarte på dette, fordi at
de mente på sin måte at disse materialistene,
som politisk økonomi og de som fokuserer på de materielle økonomiske kreftene i
samfunnet gjerne omtales som, at de var reduksjonistiske. At de ikke klarte å fange disse meningsnettene og den meningen som folk tilla
sine liv. Slik at politisk økonomi egentlig bare ble en måte å overføre marxistisk
samfunnsforståelse til samfunn verden over, en form for marxistisk imperialisme da. Denne debatten her var da ganske dominerende og
etterhvert, mener da Ortner, så utviklet det seg slik at denne politisk økonomien og postkoloniale teorien, dette materialistiske
fokuset, ble dominerende. Det ser man kanskje en del i antropologien utover 80-90 tallet. Det er ofte litt vanskelig å
tidfeste alt dette, for dette skjedde litt sånn gradvis fra 70-tallet og fremover. Men vi har jo lest Eric Wolf
som vektlegger akkurat disse tingene vi har snakket om nå, nemlig de historiske perspektivene, de materielle forholdene.
Sant, når dere leser Wolf så handler det mye om tilgang til produksjonsmidler, det er sentrum og periferi osv. og det er
et fokus på sosial og politisk ulikhet. Og du hadde lignende type maktfokus blant andre teoretikere som f.eks. Gramsci og Williams, som ikke
nødvendigvis bare fokuserte på den økonomiske basen, men som også tok for seg disse meningsnettene og disse
ideologiene, og satte de inn i et sånt marxistisk perspektiv. Og da utviklet dette begrepet 'kulturelt hegemoni' som
er å bruke ideologi og tankemønstre, meningsmønstre og slike ting som maktinstrumenter. Og at veldig mye av
maktkamper og klassekamper handler om økonomiske forhold og tilgang til produksjonsmidler osv. Men i mange tilfeller handler det vel så mye om hvem som skal kontrollere ideologier og
tankemåter og meningsnett. Hvem skal få lov til å spinne disse menigsnettene som andre folk blir fanget i.
Utover på 1990-tallet og 2000-tallet fikk man en stor innflytelse av en annen fransk teoretiker/filosof nemlig
Michel Foucault, som også var opptatt av makt, veldig opptatt av makt. Men kanskje mindre opptatt av makt i en sånn
tradisjonell forstand der det er et politisk styresett som utøver makt over sine innbyggere, men i alle
mulige formene som makt ha. Ofte på måter som vi ikke tenker på som makt, men som er maktutøvelse i en annen form.
Her å utvikle han en rekke begreper, som jeg ikke skal gå i detalj i nå, som for eksempel 'governmentality' som er et veldig mangfoldig begrep, men som blant
annet handler om den makten som ligger i måten man tenker på. Og måten man organiserer kunnskap på i et samfunn, og det
kommer også til uttrykk i dette begrepet 'power/knowledge'. Legg merke til at han ikke ser på disse to tingene som to
adskilte ting, men at kunnskapsproduksjon, hvordan verden blir organisert gjennom kunnskap,
har implisitte eller integrerte maktaspekter ved seg. Han utvikler også begrepet 'biopolitics' som også er et begrep for den type makt som handler om å styre folks liv, eller styre liv i seg selv. Og subjektifisering
som er at man gjennom måter å organisere verden på, måter å snakke og tenke om verden på, gjennom for eksempel
diskurser, så opprettes det ulike former for subjektposisjoner som er med på å posisjonere folk i
ulike posisjoner i samfunnet, som gir de tilgang eller ikke tilgang til makt for eksempel. Og disse Foucaultianske
maktperspektivene satt fokus på makt som en integrert del av verden og er noe som fikk stadig større innflytelse i antropologien
utover på 90-tallet og videre utover 2000-tallet, også i dag vil du se mye av det. Det var liksom de intern-teoretiske kildene til dette dark anthropology,
som Ortner skriver om. Så har vi også det som skjedde i verden utenfor antropologien. Der viser Sherry Ortner til
fremveksten av en type styringsform, en type økonomisk og politisk styringsform, som kalles 'neoliberalisme'
og som gjerne knyttes til disse to folkene som dere ser her, nemlig Ronald Reagan og Margaret Thatcher, som var liksom sånne politikere som
fremmer den styringsformen da, både i USA og i Storbritannia og egentlig verden over.
Det er en type styringsform som fremmer en idé om at individuell frihet sikres best ved å frigjøre
markedet. At det ikke er staten som skal sikre folks velferd, folks frihet, det noe som markedet best løser. Dette
fremmes da gjennom frihandel, altså med mest mulig fri handel verden over, og en deregulering av markedet.
At markedet egentlig skulle få lov til å styre mye selv da, uten statlig inngripen. Man ser da f.eks. hos Margaret Thatcher at det var et mål å bygge ned
staten så mye som mulig, og staten skulle ha minst mulig å gjøre, minst mulig inngripen i markedets dynamikk.
Sånn at alle mulige former for statlige reguleringer skulle avvikles da. Staten skulle heller ikke inngå som eier i bedrifter,
så det var en masse privatisering av statlige tidligere statlige virksomheter som f.eks. jernbane og mange ulike former for infrastruktur, som vi også kjenner igjen i dag. Før var all strøm f.eks.
offentlig drevet. Og telefon og slike ting var liksom statens. Televerket osv.. Så det er også noe som har foregått her i Norge da. Og du
finner denne styringsformen i mange land verden over, og den ble etterhvert ganske dominerende på verdensbasis. Det antropologene har da gjort er å prøve å ta fatt i å studere både
neoliberalisme som et økonomisk system, som vi skal se litt på nå,
men også hvordan neoliberalisme og den tankegangen som ligger i det spredte seg utover i
samfunnet, også utenfor det økonomiske domenet da. Men litt først om antropologiske studier av neoliberalisme som et økonomisk system.
For veldig mange antropologer er blitt opptatt av å studere neoliberalisme og de effektene og konsekvensene
som det får for folks liv da. Det har vært mange etnografier som handler nettopp om og dokumenterer hvordan neoliberalisme
nedfeller seg i folks liv på ulike måter. Og gjerne da et fokus på de negative konsekvensene av det, nemlig
arbeidsløshet,fattigdom, migrasjon. Og også den midlertidighet og utnytting av utbyggings-
forhold som ble skapt gjennom denne massive
privatiseringen for eksempel. At man overlot veldig mye til markedet. F.eks. denne boka som dere ser her "Fresh Fruit, Broken Bodies" som nettopp handler om
arbeidsmigranter i USA som kommer i fra Mexico og fra andre land i latin-amerika som reiser da mer eller
mindre legalt til USA for å jobbe i jordbruket der, under ganske forferdelige forhold. Så denne type
etnografi prøver på en måte å dokumentere de effektene denne styringsformen har på folks liv, på ulike måter. Du har en
lignende artikkel der borte, eller motsatt mener jeg, nemlig "The End of the Line" som er en etnografi om hva som skjedde
når veldig mye av industrien i USA, spesielt i midtvesten, gikk konkurs. Delvis som følge av denne massive privatiseringen. Veldig mye av bilindustrien f.eks. var ganske statsstøttet, men med nedbyggingen av det skjedde det også en
avindustrialisering i midvesten i USA som førte til massiv arbeidsløshet, fattigdom, og ganske håpløse forhold for mange. Må huske på det
at midtvesten var en av de områdene i USA som bidro sterkt til at Donald Trump ble valgt president f.eks. Så antropologiske studier av
neoliberalisme som et økonomisk system har vært et viktig fokus for antropologer. Så har antropologer også studert
hvordan disse neoliberalistiske ideene også sprer seg utenfor det rent økonomiske og
hvordan det får konsekvenser for fattige for eksempel, fokus på vold mot de. Og den generelle
usikkerheten og midlertidigheten som på en måte preger veldig mange samfunn det hang over. Her ser dere noen eksempler på det, og de kan dere lese mer om i artikkelen til Ortner. Det Ortner også viser til
er at dette også har liksom ført til en studie av neoliberalisme og kapitalisme i praksis. Blant annet
noen antropologer som fokuserer på hvordan kapitalisme og neoliberalisme faktisk utøves blant f.eks. en økonomisk elite,
og prøver da å fange kapitalismen i sin mangfoldighet.
Man har en tendens til å snakke om kapitalismen eller neoliberalismen som sånne enhetlige store
begreper som eksisterer i verden der ute, sånne monolittiske fenomener, men det er veldig mange antropologer som er opptatt av
å dokumentere hvordan kapitalisme og neoliberalisme operer på veldig
mange forskjellige måter og kommer til uttrykk på veldig i ulike samfunn og
kulturer verden over. Du har for eksempel denne etnografien til Karen Ho som er et studie av folk som jobber
på Wall Street. Altså aksjespekulanter osv.. Så hun prøver å studere hvordan kapitalismen faktisk utøves blant disse
aksjespekulantene. Så har du et annet eksempel i 'Anxious Wealth' som er et studie av Kinas nyrike.
Veldig spennende bok som også tar for seg hvordan kapitalismen utøves på en ganske annen måte da
i Kina sammenlignet med f.eks. Wall Street. Dette fokuset på kapitalismen elite er ikke enerådende og Ortner har selv gjort et
studie av folk som prøver å jobbe også litt innenfor denne type økonomi, men som også prøver å etablere en eller annen
motstand mot det. Sherry Ortner har gjort en studie av den uavhengige filmindustrien i USA, og har blant annet produsert boka 'Not Hollywood', som er nettopp et fokus
på filmindustrien, den uavhengige filmindustrien og hvordan den ikke må forholde seg til Hollywood. Så det var ulike måter å studere
neoliberalisme i praksis på. Og denne dark anthropology som mye av denne type antropologi kan betegnes som er ikke nødvendigvis
dominerende, sier Ortner, for det er ikke bare elendighet som antropologer har vært opptatt av. Det har også utviklet seg en ganske motsatt type antropologi, nemlig det som Ortner omtaler som 'the anthropology of the good'.
En viktig karakter her, den koselige karen her oppe, Joel Robbins, som blant annet skrev en artikkel som heter 'Beyond the suffering subject', der han egentlig anklager veldig mye antropologi for å ha vært
i overkant opptatt av elendighet og folks lidelse. Og Joel Robbins sammen med en del andre, f.eks.
Michael Lambeck, som dere ser på siden her, har utviklet en type antropologi som har mer fokus på
moral og verdier og forestillinger om det gode liv. Om empati, folks forsøk på å vise omsorg, og håp i
hverdagen. Og det som Michael Lambeck omtaler som 'ordinary ethics', altså alle de tingene vi gjør i hverdagen
som er liksom forsøk på å gjøre noe godt. For det er jo i all den elendigheten, viser Joel Robbins, så er det jo sånn at folk flest prøver å skape seg gode liv, prøver å være snille med hverandre og prøver å gjøre noe godt. I all denne elendighetsantropologien
så kommer kanskje ikke disse tingene godt nok til syne da. Her ser du en type antropologi som henter mye av inspirasjonen sin fra Durkheim og kanskje litt mindre fra Marx. For Durkheim så forstos jo også
samfunnet som en slags form for moralsk univers.
Altså, ikke sånt konfliktfylt klassesamfunn, men noe som opererte sammen ut ifra visse regler og
verdier som er med på å holde dette samfunnet sammen. Ortner sier at det er veldig mye spennende i denne type
antropologi, det er veldig mye bra her, men hun er veldig skeptisk til denne separasjon mellom 'anthropology of the good' på den ene siden og denne maktantropologien
på den andre siden, og ønsker heller å fremme en mer integrasjon av de to perspektivene.
Noe av det kommer til syne i det som hun omtaler som motstandsantropologi, og det er jo også da
utviklet en type antropologi som er opptatt av makt på den ene siden, men er også opptatt av at makt og
ulikhet er noe man kan gjøre noe med.
Man har begynt å tenke nytt både om kapitalisme og økonomi, men også å se på alle de formene for
sosiale bevegelser for eksempel, som prøver nettopp å gjøre noe med de negative effektene av kapitalismen. Det første momentet her, nemlig
at det har skjedd en sånn nytenkning om kapitalisme og økonomi, er knyttet til en del av de tingene som jeg nevnte tidligere, at man har
begynt å studere kapitalismen i alle dets former. Altså at kapitalismen ikke er et sånn fenomen der ute som er enhetlig, men som
faktisk utøves gjennom praksis gjennom det folk gjør, som for eksempel aksjemegler. Men også folk
som jobber i industri og så videre. At kapitalismen er noe som utøves i praksis, som dermed også betyr at man ved å endre praksis også kan være med å endre kapitalismen
Og du har for eksempel bøker som denne her, 'The Human Economy' av Keith Hart, som nettopp har vært med på å utvikle en sånn form for
moralsk økonomi, og fokus på de menneskelige aspektene ved økonomi og mulighetene for å utvikle nye
økonomiske former. Dette henger også veldig sammen med sånne konkrete sosiale bevegelser da. Protestbevegelser osv. Og det er mange antropologer som både har studert disse som sosiale fenomener, men også aktivt gått inn
og engasjert seg i de, og gjerne også vært aktivister, en type aktivistisk antropologi. Og en veldig veldig
sentral figur i det her, er David Graeber, som dere ser her som døde i fjor.
Skal se om jeg kan få flyttet meg litt vekk. Han er da vært veldig aktiv i å både studere sånne aktivistiske bevegelser, men også vært en viktig aktivist selv. F.eks. i denne Occupy Wall Street-bevegelsen. Det er en type eksempel på
hvordan antropologi ikke bare studerer sosiale fenomener, men mange antropologer har gått inn for å prøve å påvirke de. Det kan man selvfølgelig diskutere i hvilken grad det er okay eller ikke. Det er ihvertfall en
type retning fra antropologien som har blitt ganske sterk i de siste tiårene kanskje. Og da er vi til veis ende med denne delen av
videoen, og så skal vi se på en annen type tendens som utvikler seg i antropologien i neste video