Hei! I denne siste videoen så skal vi ta for oss en debatt som kalles 'dekolonialiseringsdebatten'.
Dette er en debatt som handler om hvordan antropologien fremdeles er knyttet til
sterke koloniale maktrelasjoner, men også med hvordan antropologien kan endres for å prøve å bøte på
disse koloniale maktrelasjonene. Vi skal knytte dette opp til en artikkel av Mogstad og Tse som diskuterer forsøk
på å dekolonialisere antropologien ved universitetet i Cambridge. Denne dekolonialiseringsdebatten høres kanskje
ganske kjent ut for dere, hvis dere har hørt på de andre forelesningene i dette emnet. Spesielt den forelesningen som er knyttet
til postkolonial teori.
og representasjonskrisen. For det var jo sånn at ved avkoloniseringen av verden, så ble antropologer opptatt av disse
maktforholdene mellom kolonier og kolonimakter og hvordan antropologien hadde bidratt til det, men også hvordan man ved å skrive på
nye måter, og å være kritisk til måten man representerte de andre på, kunne være med på å endre på disse
maktrelasjonene. Dette er en debatt som har hatt en lang historie i antropologien, men som er blitt reaktualisert nå i
disse dager. En av grunnene til det er blant annet det at i 2015 så var det et stort studentopprør i
Sør-Afrika, spesielt ved universitetet i Cape Town, så spredde det seg også til andre universiteter, som handler om å ta et
oppgjør med akademias koloniale arv.
Dette fikk ofte veldig konkrete uttrykk i krav om å fjerne statuen av Cecil Rhodes, som var en sånn
kolonial representant og politisk leder i Sør-Afrika, som da sto som en sånn statue inne på universitetet i Cape Town. Man fikk et krav mange steder rundt i verden om at man skulle fjerne
statuer av folk som hadde vært involvert i koloniale aktiviteter på en eller annen måte. Her i Norge så hadde vi en debatt om Churchill-statuen på Solli plass i Oslo, og om holbergstatuen i Bergen f.eks. men som jeg nevnte
tidligere, denne debatten skriver seg inn i en lang tradisjon egentlig med sånne maktkritiske perspektiver som
en følge av kolonialisering og postkolonialisme i antropologien.
Denne Writing Culture debatten og den representasjons krisa som den skapte er på mange
måter forløperen til veldig mange av denne dekolonialiseringsdebatten som man ser i faget
i dag da. Igjen så er fokuset på dette med hvordan akademia generelt og kanskje da antropologien spesielt bidrar til en videreføring av koloniale maktforhold. På ulike måter.
Den handler om hvordan man skriver, hvordan man skriver om de man studerer, og forsker på eller med, men det
handler også om kunnskapsproduksjon sånn i praksis. Hvem er det man lærer om i faget,
hvordan lærer man om ens koloniale arv,
og hvilke implikasjoner det har for å gjøre feltarbeid for eksempel, som jeg skal komme inn på. Og man diskuterer
da ulike tiltak og hva man kan gjøre med dette her. Hvilke tiltak skal man sette i verk for å prøve å endre på
disse maktforholdene. Det er det som gjerne da omtales som dekolonialisering i antropologien. Den artikkelen som dere har er da en
artikkel som er skrevet av Heidi Mogstad og Lee-Shan Tse, som er to phd-studenter ved universitetet i Cambridge. Og det er egentlig litt sånn symptomatisk for veldig
mye av denne debatten, for mens veldig mange av de andre teoretiske debattene som dere har vært borti så har det kanskje vært
den antropologiske eliten som har diskutert med hverandre, men en del av dekolonialiseringens opprør
kommer på mange måter nedenifra, også fra
studenter, som kritiserer måten som antropologi er blitt undervist på, for eksempel. Og måten de har
lært antropologi på av den mer etablerte antropologiske elite og seniorene i faget da. Det er litt sånn interessant at det er studentene som på mange måter har vært en viktig drivkraft i denne dekolonialiseringsdebatten. Nå skal vi tenke litt tilbake på
det dere har vært igjennom, for nå er vi jo helt på slutten av dette faghistorie-kurset. Og dere har lært om en hel rekke antropologer som er nevnt i den forelesningen om
feministisk antropologi, og litt i postkoloniale forelesninger. Så er jo sånn at det er et visst utvalg av antropologer dere
har lært noe om, og kanskje det kunne være lurt for dere å sette dere ned og se på hvem er det egentlig er dere har lært noe om.
Hvilke navn dere kjenner til og hvor kommer de fra. Og det ene er hvilket kjønn er de. Men det andre er også hvor kommer de fra. For det er jo gjerne sånn at vi forteller den antropologiske faghistorien på en ganske tradisjonell måte, nemlig
at den tar utgangspunkt i europeisk og amerikansk antropologi for eksempel. Og det er gjerne en fortelling om europeiske og
amerikanske menn som gjør feltarbeid i det globale Sør. Og veldig mye av denne dekolonialiseringsdebatten tar
nettopp utgangspunkt i den måten som vi har fortalt den antropologiske faghistorien på, og spør seg om det
finnes andre måter å fortelle denne faghistorien på, med andre stemmer, kanskje også fra andre steder. Hva skjer
hvis vi forteller faghistorien fra et ståsted som er fra alle de stemmene
aldri ble dominante i faget f.eks. Her har vi Zora Neale Hurston som var en afroamerikansk antropolog, som jeg også nevnte tidligere, som skrev noen helt fabelaktig gode etnografier, men som ofte var skrevet
på en sånn skjønnlitterær form som på den tida ikke ble ansett for å være vitenskapelig nok, for eksempel, og det spiller
også inn et raseelement som gjorde at hun ikke har fått den posisjonen som hun kanskje burde hatt i den antropologiske faghistorien. Og det finnes
mange sånne eksempler på antropologer som er på en måte blitt forstummet i måten vi forteller om den antropologiske faghistorien
på. Så når dere forholder dere til den antropologiske faghistorien, så er det veldig bra hvis dere klarer å gjøre det også med et kritisk blikk
på hvem dere faktisk har lært om, hvilke teorier,
og hvordan denne faghistorien har blitt til som en fortelling. Og hvilke maktaspekter som ligger implisitt i denne
fortellingen om fagets tilblivelse og utvikling. Og som Mogstad og Tse beskriver i artikkelen så har en del av denne
debatten rundt dekolonialiseringen vært knyttet til endring av pensum. Er det sånn at vi skal skifte ut en
del av pensum og ta inn disse andre antropologene som man ikke har fått lært om? Mogstad og Tse gir oss ikke nødvendigvis et
svar på det og det er ikke noe man som nødvendigvis er enige i i dekolonialiseringsdebatten
heller, men det Mogstad og Tse tar til ordet for er at man i alle fall bør engasjere studentene og de som underviser
til å engasjeres mer kritisk til hvordan vi forteller faghistorie. At vi har et
mye mer kritisk blikk på hvorfor vi akkurat tar med de antropologene vi tar med i denne
fortellingen om faget. Og at vi da trenger et sånn kritisk søkelys på de historiske og politiske prosessene som ligger bak
denne kanoniseringen av visse antropologiske tekster. Med kanonisering så mener vi at det
etableres et sånt utvalg av tekster som på en måte er kjernetekster i faget, og som blir liksom sånn
de tekstene man bør kjenne til da, og den fortellingen, denne kanoniseringen, denne antropologiske kanon kan jo
fremstå som veldig naturlig på en måte. Men det Mogstad og Tse tar til ordet for er nettopp å rette et kritisk
søkelys for å få frem de historiske og politiske prosessene som ligger bak denne kanoniseringen.
Og gjennom det så kan vi kanskje også bedre få frem alle disse andre stemmene
som ikke komme til orde, og som ikke får en så dominant rolle i den tradisjonelle antropologiske
forklaringen. Det er liksom noen sånne kritiske blikk på hvordan pensum blir lagt opp på universitetet og
undervisningen av antropologi. Men selv om veldig mye av denne debatten har blitt knyttet til faghistorien, om hvordan vi skal
fortelle faghistorie, så handler dekolonialiseringsdebatten også om hva som skjer i dagens antropologi.
På samme måte som det er noen maktrelasjoner involvert i hvilke tekster som
trekkes frem som viktig i faghistorien, så foregår det lignende type maktrelasjoner i hvilke tekster
og hvilke antropologer som blir sitert i faget, hvilke stemmer og tematikken som
kommer til orde i det
antropologiske ordskifte. Det er kanskje i mange tilfeller slik at det er fremdeles antropologer i det
globale Nord som er dominerende i den antropologiske debatten, mens mange antropologer fra det globale Sør blir såkalt 'silenced',
altså at de ikke blir sitert, at deres verk ikke blir anerkjent osv. Det er et aspekt ved dekolonialiseringsdebatten
som da trekker opp disse koloniale maktrelasjonene og ser på hvordan de også spiller en rolle i
dagens antropologiske kunnskapsproduksjon. Et annet poeng, og det er hva som anerkjennes som teori. Det er
jo dette skillet mellom empiri og teori som dere som studenter må ha lært gjennom den tidlige delen av bachelorløpet.
Men i det skillet mellom teori og empiri så ligger det på en måte også implisitt en sånn idé
om at teori, det er noe som vi antropologer har og som gjerne er knyttet til vestlige, europeiske, amerikansk antropologer...
At det er vi som sitter med teorien mens det er de som vi studerer har empirien på en måte. Og det er gjerne sånn når man leser i antropologiske
diskusjoner og sånn at man henviser til veldig mye filosofi. Akkurat nå for tiden er det veldig populært å på den ene siden trekke
inn marxistisk filosofi, men også en del sånne franske filosofer fra 60-70 tallet.
Hvorfor er det sånn at den type filosofi er å anse som teori mens de informantene vi snakker om,
at vi ikke anerkjenner de også sine filosofier på en måte. Dette er en del av en debatt i denne dekolonialiseringsdebatten,
altså er det et poeng at vi skal begynne å anerkjenne informantenes verden også
som filosofi, på lik måte som annen filosofi. Skillet mellom teori og empiri faktisk blir utfordret da. Det er en
målsetting da for veldig mye av denne dekolonialiseringsdebatten, sier Mogstad og Tse, at man skal oppnå en eller annen form for epistemologisk
rettferdighet, eller epistemologisk likeverdighet da. Så har vi spørsmålet; hvordan får man det til? Og det svarer man ikke nødvendigvis
på, men det her er noe som man hele tiden diskuterer i denne dekolonialiseringsdebatten.
Mogstad og Tse trekker også fram et ganske interessant poeng, nemlig at dette handler også om metode. At i den måten som vi
gjør metode på, og den måten som vi trener våre studenter i å gjøre antropologisk feltarbeid på, så ligger det også implisitt
en idé om at man egentlig kan gjøre feltarbeid hvor som helst og med hvem som helst. Det er også noe som vi på instituttet her gjerne
promoterer for studenter som skal ta master, at 'kom til oss og ta master for her kan man gjøre feltarbeid hvor som helst i verden'. Og det Mogstad og Tse gjør på en veldig interessant måte er å sette et kritisk blikk på akkurat det.
For... er det sånn at vi nødvendigvis kan gjøre feltarbeid hvor som helst og med hvem som helst. Hvilke implikasjoner ligger
egentlig i den ideen om at vi som vestlige europeiske antropologer kan reise fritt
rundt i verden å gjøre feltarbeid med hvem som helst og hvor som helst. Så spør de også da: blir egentlig
dagens studenter forberedt godt nok på at man som en vestlig europeisk antropolog nødvendigvis vil være innvevd
i en slags form for kolonial historie uansett hvordan man vrir og vender på det. Selv om vi som antropologer har
en sånn tendens til å fremstille oss selv som liksom 'the good guys' så er det nok sånn at vi i mange tilfeller når vi kommer ut og skal gjøre feltarbeid, så blir vi konfrontert med denne koloniale historien på en måte som vi kanskje ikke er forberedt på .
Det å rette et sånt kritisk søkelys mot også det metodiske er noe som Mogstad og Tse legger vekt på i denne dekolonialiseringsdebatten.
Dere vil se da i artikkelen til Mogstad og Tse at mye av dekolonialiseringsdebatten handler om å stille kritiske
spørsmål til veldig mye av det som antropologien driver med, og ikke nødvendigvis komme med klare svar på
hvordan dette faktisk skal gjøres. Og her vil vi gjerne invitere dere studenter til en diskusjon og være
delaktig i dette. Dere har som studenter representanter i programutvalget (SAPU) på Instituttet som kan
være med å påvirke hvordan emnene ser ut, hvilke tekster som undervises osv, og det er også vi som har
dette faghistoriekurset som er interessert i å få tilbakemelding på hvordan dere opplever hvordan faghistorien blir
fortalt, og om det er noe som vi i større grad kunne tatt opp i denne diskusjonen om dekolonialisering f.eks..
Hvordan tror dere at man kunne fortalt den antropologiske faghistorien på en annen måte som
i sterkere grad ville fått frem disse koloniale maktrelasjonene ved antropologien. Men med det så har vi vært igjennom
de viktigste poengene med Mogstad og Tse sin artikkel, og da har vi også vært igjennom en stor del av
dette kurset. Vi skal ha en Zoom-samling nå på mandag og der tar jeg som vanlig mot spørsmål. Fram til søndag kan dere sende inn på mail.
Men vi kommer også til å ta opp noen temaer der og prøve å gi liten oppsummering av emnet og prøve å trekke noen sånne linjer i faghistorien.
Og så må jeg til slutt minne om eksamen, og det er jo da hjemmeeksamen i dette emnet, som har
utlevering den 12. april kl. 09:00 og så må den være levert inn innen den 15. april kl 14.00
Da vil jeg bare takke for meg og ønsker dere lykke til med det. (LYKKE TIL PÅ EKSAMEN, hilsen undertekster)