Hei! I denne modulen her så skal vi se på tre teorier som utviklet seg i antropologien fra 1990-tallet
og utover på 2000-tallet, nemlig globaliseringsteori, fenomenologi og denne antropologien som var inspirert av det
som heter aktør-nettverk teori. I denne første videoen her så skal vi se nærmere på globaliseringsteori
representert ved artikkelen til Arjun Appadurai. Som vi husker fra forrige forelesning så ledet postkolonialismen til at man begynte
å se mer på hvordan samfunn var forbundet med hverandre, ofte i kolonial maktrelasjoner.
Mens man i en god stund i antropologien hadde vært opptatt av å studere
ett samfunn eller én kultur, så ble man etterhvert oppmerksom på hvordan disse samfunnene og kulturene
var knyttet til andre samfunn, og da gjerne i form av sånne koloniale maktrelasjoner. Det som skjedde med
postkolonialisme og denne marxistiske politiske økonomien var at man begynte å zoome ut fokus, slik at man så
mer på nye globale forbindelser, kan man kanskje si. Tidligere i antropologiens å hadde ikke dette globale fokuset vært så sterkt, som i funksjonalismen, strukturfunksjonalismen,
strukturalismen osv. Men det var ikke noe som var helt fremmed for antropologien egentlig, fordi at også i
den aller tidligste
antropologien så fantes det et sånt globalt fokus, og da spesielt i den teorien som vi var inne på
i starten av kurset, nemlig diffusjonisme. Diffusjonismen var jo en sånn type teori som prøvde å forklare kulturelle
forskjeller ut fra at det var visse kulturtrekk som hadde spredt seg utover kloden. Og det er gjerne fra visse sånne
kultursentre. Det gikk man jo ganske fort vekk fra i antropologien. Spesielt var jo da Franz Boas sitt
fokus på historisk partikularisme viktig for å gå vekk fra denne diffusjonistiske teorien som
hadde et ganske globalt fokus egentlig. Så gikk antropologien inn i en ganske mye mer innsnevret fase der man så mer på
adskilte kulturer og samfunn, slik som i funksjonalismen, strukturfunksjonalismen og strukturalismen osv.
Utover på 1970-tallet og med fremveksten av marxistisk antropologi og den politiske økonomien,
som vi har snakket om i den forelesningen med Eric Wolf, så begynte man igjen å få dette globale
blikket i faget. En viktig teori på den tida her var det som kalles avhengighetsteori innenfor
utviklingsteori. Mens man tidligere hadde operert med en idé om at industrialiserte og ikke-
industrialiserte land var på en felles utviklingsstige, de utviklet seg på lik måte,
og at noen industrialiserte land hadde liksom utviklet seg lengre på denne stigen,
et evolusjonistisk perspektiv, så begynte man å stille spørsmål ved dette som kalles
'moderniseringsteorien' og begynte heller å se på at forskjellen mellom industrialiserte og ikke-industrialiserte
land hadde jo noe å gjøre med forholdet mellom de. Sånn at man må se på at disse ulike
landene og ulike regionene i verden var knytta sammen, slik at rikdom i industrialiserte land hang jo sammen med
at det var fattigdom i andre land nettopp fordi at de rike landene hadde utbyttet de fattige landene.
Man så at disse ulike landene hang sammen og var knyttet sammen i sånne sentrum-periferi-relasjoner, der veldig mye av
ressursene ble tatt ut ifra at periferien, i fra de fattige områdene,
og inn til sentrum der det bidro til verdiskapning da. Dette fokuset på hvordan verden hang sammen i slike
avhengighetsrelasjoner var i sterkt fokus på 1970-tallet innenfor den politiske økonomien som
vi finner i boka til Eric Wolf. Men utover på 1990-tallet så skjedde det en forsterkning av de
globale prosessene, globalisering. Det man også så var at globalisering ble på mange måter mye
mer kompleks og foranderlig enn den hadde vært tidligere. Noe av dette hadde jo også en sammenheng med
de politiske endringene som skjedde på 90-tallet. Nå var ikke dette her et godt bilde som dere ser her nå, det øverste her.
Det er fra da Berlinmuren falt og da veldig mye av den kommunistiske øst-europa gikk
gjennom en stor politisk revolusjon. Slik at på mange måter så ble kapitalisme liksom den
samfunnsformen som sto igjen og som bretter seg utover hele verden. Med det så fulgte også med en
fremvekst av en transnasjonal økonomi som var karakterisert av multinasjonale selskaper, altså firmaer som
opererte i veldig mange forskjellige land og som kanskje hadde ledelsen i et land og hadde produksjonen sin
i et annet osv. Disse multinasjonale selskapene var liksom innvevd i økonomien
i mange forskjellige land på ulike nivåer. Som en del av dette så har man det som kalles
supply chain capitalism, nettopp at det økonomiske systemet består ikke av ett firma som produserer én ting, men
det er mange forskjellige firmaer som produserer ulike ting som sammen bidrar til å produsere én
ting. f.eks. en mobiltelefon som består av veldig veldig mange forskjellige komponenter fra ulike leverandører
verden over. Denne kompleksiteten i globaliseringen begynte man å se litt nærmere på i fra et
antropologisk ståsted. Noe av utgangspunktet her var liksom: hvordan skal man forstå denne komplekse globale flyten av folk,
penger, og ting. Men også av ideer.
Det var også sånn at det ikke bare var ting og mennesker som flyttet seg rundt i verden,
det er også ideene. Og på en måte så kunne man kanskje tenke seg at alle disse tingene henger sammen. Altså
i den mer tradisjonelle globaliseringen som kanskje alltid har vært i verden, så henger mange av disse tingene sammen.
F.eks. når europeiske folk begynte å kolonisere det amerikanske kontinentet så hang jo
veldig mye av flyten med penger og ting sammen med med at folk flytter dit.
Men hvis du så i den globale verden som utviklet seg på 1990-tallet, at disse tingene
opererte mye mer adskilt fra hverandre. Så det var ikke nødvendig for pengeflyt for eksempel
verden over
at også folk skulle flytte seg. En veldig veldig viktig teoretiker når det gjelder å tenke
om denne globale situasjonen var Arjun Appadurai. Arjun Appadurai er Indisk-amerikansk antropolog, egentlig opprinnelig fra India,
men utdannet og jobbet i USA. I 1990 så kom denne artikkelen "Disjuncture and
difference in the global cultural economy". Der er utgangspunktet det som jeg nevnte tidligere, nemlig at
den globale økonomiske situasjonen er preget av en sånn disorganisert
form for kapitalisme, som består av veldig mange
forskjellige aspekter og dimensjoner og prosesser som ikke nødvendigvis utgjør ett integrert globalt
økonomisk kulturelt system. Og hvis dere leser den artikkelen så kan dere tenke litt på Eric Wolf og kanskje også
denne avhengighetsteorien og de tidligere globale teoriene, som prøver liksom å forstå det
globale politiske økonomiske systemet som ett system som virker globalt da.
Mens Appadurai viser til at denne globale kapitalismen som vi ser i dag ikke lenger
er et sånt helhetlig integrert global økonomisk politisk og kulturelt system. Det er heller et mye mer
komplekst og overlappende
og adskilte systemer, eller ulike separerte systemer. Det er det som ligger i begrepet
'disjunctive', nemlig at denne globale ordenen består av en rekke ulike former for flyt av ulike ting i ulike former
og gjennom ulike prosesser, som til en viss grad er forbundet med hverandre, men ikke nødvendigvis og ikke på
fastlagte måter. Sammen så virker dette til å utgjøre ganske komplekse og overlappende
systemer, ulike mer eller mindre adskilte globale flyt - 'flows' som man sierk, av ting da. Og Appadurai
identifiserer fem sånne dimensjoner, eller sånne ulike 'flow', flyt ved globalisering, som jeg skal gå litt igjennom nå.
Han har sagt at det ikke nødvendigvis er sånn at det er kun disse som finnes. Det kan også tenkes at det
finnes flere enn disse fem dimensjonene, men det er for disse fem dimensjonene som han fokuserer på i den artikkelen der.
Den første dimensjonen ved denne globale komplekse situasjonen er det som kalles 'ethnoscapes'. Legg merke til ordet
'scapes' her, som man henter fra begrepet 'landskap', som er ulike former for
globale landskap som finnes der ute i den globale situasjonen. Ethnoscapes er ett av
disse landskapene, disse globale landskapene da. Det ser du gjennom denne stadige flyten som er av mennesker i
den globale situasjon og denne flyten av mennesker
er jo ikke lik overalt, og det er ikke all flyt som er det samme. Det er ikke alle menneskeforflytninger som er
det samme. Du har folk som er arbeidsmigranter for eksempel, du har turister som reiser
rundt omkring, du har folk som flykter fra krig og elendighet, og folk som er i politisk eksil,
du har diaspora-samfunn rundt omkring. Det er mye flyt frem og tilbake. Og du har gjeste-
arbeidere som jeg sa som f.eks. jobber i den norske fiskeindustrien. Som vi ser i dagens situasjon med korona så handler jo veldig mye av
smittehindringene å håndtere dette globale 'ethnoscapet' og å sette begrensning på det. Dette ethnoscapet i verden er
ikke noe som liksom er fastlagt og noe som man kan si at all flyt av mennesker skjer på en spesiell måte,
men det er et veldig omskiftelig landskap som forandrer seg ganske ofte og opererer på ulike måter i ulike
deler av verden. Teknologi og produksjon skaper hele tiden nye behov for
arbeidskraft for eksempel, og nye konsummønstre, som igjen er med på å påvirke disse
flyt-mønstrene. Så flyten av mennesker, som da er det som omtales som ethnoscape, er en av de fem dimensjonene
ved denne komplekse globale situasjonen. Den andre dimensjonen er knyttet til
teknologi-flyt, nemlig den globale flyten av ting og teknologi. Både industriteknologi men også informasjonsteknologi.
Hvordan den på en måte sprer seg rundt omkring i verden på ulike måter og flyter rundt, og som vi så
tidligere så er det en del av dette med 'supply chain capitalism', som bidrar til en enorm flyt av ulike
teknologier og ting rundt omkring i verden. Men det er noe som kjennetegner verden i dag, nemlig at det er sånn flyt av ting og
teknologi rundt omkring kloden vår, som ikke nødvendigvis er knyttet til flyten av folk. Så det er
ikke sånn at, eller når de skal produsere en datamaskin så gjør de kinesiske arbeiderne noe av prosessen
og så flyttes datamaskinen til neste fase, sant? Den datamaskinen flyter jo uavhengig av disse arbeiderne egentlig.
Så det å se på denne globale flyten av teknologi får frem en annen dimensjon ved denne
globale situasjonen enn det å se på flyten av mennesker, ethnoscaper. Noe lignende
med teknologi, men som også operere på en litt annen måte, er noe Appadurai kaller 'Financescapes',
som altså er denne globale flyten av penger, kapital og verdier. Og det er ikke sånn, selv om her i Norge så har
vi norske kroner som vi bruker her, men de
alle fleste av oss har kanskje vært på reise i et annet land, og det er ikke noe problem for oss å anvende de pengene som vi har i banken i
andre land, for eksempel visa-kort. Så for oss er denne globale flyten av penger noe som er ganske
lett å identifisere på en måte. Mange handler også kanskje på Amazon eller eBay eller slike ting, som gjør at
penger flyter jo på tvers av landegrenser relativt lett. Dette ser vi på ulike måter. Vi har Kinas massive
investeringer i afrikanske økonomier, og du har den norske børs f.eks. som er eid av et europeisk selskap som heter Euronext,
slik at det norske aksjemarkedet er
overhodet ikke adskilt fra aksjemarkeder andre steder. Aksjemarkedet internasjonalt påvirker også verdien
på aksjemarkedet på Oslo Børs da. Du har liksom en flyt av kapital og penger verden over som på mange måter opererer
helt helt annerledes enn flytende mennesker. Og de er på en måte litt sånn adskilt fra hverandre. Det ikke sånn
at når jeg sitter og ser på de pengene som jeg har i aksjefond, så ikke sånn at jeg drar til Kina for å
investere i kinesiske teknologiselskap. Det kan jeg gjøre hjemme i stuen min på datamaskinen,
og klikke på noe greier og plutselig flyttes pengene mine fra Sparebanken Sør til aksjemarkedet i Kina f.eks.. Så dette med financescapes er en sånn tredje dimensjon, flyten av
penger, som ikke nødvendigvis henger så tett sammen med flyten av teknologi eller flyten av mennesker. Men så var jo også andre måter som ting flyter rundt i verden på,
f.eks. media og den globale flyten av informasjon, nemlig nyheter, aviser, TV, Radio, og film. Merk dere når dere
leser artikkelen at Appadurai ikke skriver noe om internett. Det er jo fordi artikkelen kom på 90-tallet
og internett ikke hadde fått det store gjennomslaget enda. Men det er klart at mye av det som
Appadurai beskriver har på mange måter blitt forsterket gjennom Internett,
og kanskje spesielt når de gjelder 'mediascapes'. Det han legger vekt på her er ikke bare den globale
flyten av aviser, TV, og radio, det at man kan høre på BBC i India, at man kan lese amerikanske aviser
i Oslo, men også det at med disse mediene så finnes det også noen måter å se på verden på, som blir promotert gjennom disse mediene.
Disse måtene å se verden på er med på å forme folks ideer om sitt eget liv, hvordan de bør leve,
hvordan kanskje ønsker å leve. Altså de gir en noen sånne
fortellinger om hvordan folk lever og hvordan vi kanskje bør leve, eller ikke bør leve. At det gir oss noen sånne
metaforer å leve etter. Det betyr ikke nødvendigvis at det blir det samme overalt, at
folk tar imot det disse mediene forteller om på samme måte overalt, men at det blir gitt
mening på nye måter og at det likevel er med på å forme hvordan folk ser verden og sin
egen rolle i verden. Det henger ganske tett sammen med den femte globale flyten som Appadurai
beskriver, nemlig 'ideoscapes', som er den globale flyten av ideer og begreper, og her fokuserer han spesielt på sånne
politiske ideer. For eksempel frihet,
velferd, rettferdighet, suverenitet, menneskerettigheter, og ikke minst demokrati. Det her er jo ideer som
flyter rundt i den globale politiske diskursen i dag, og som ofte har en voldsom politisk
sprengkraft, som vi ser for eksempel i den arabiske våren, sant, og revolusjonsbevegelser verden over.
Begreper som 'frihet', 'rettferdighet' og 'menneskerettigheter' er noen ideer og begreper
som flyter veldig rundt i de globale politiske diskursene. Men det betyr jo ikke det samme overalt. Det betyr ikke det samme for ulike folk i ulike situasjoner. Så begrepene
'frihet' og 'demokrati' var ting som man var veldig opptatt i den arabiske vår,
men også i stormingen av Capitol Hill. Det er mange av disse begrepene som Trump-tilhengerne stod for, for disse
begrepene var jo nettopp frihet, suverenitet og demokrati. Så du ser at selv om disse begrepene flyter rundt, så får de ofte
ganske forskjellig mening på forskjellige steder. Appadurai henviser til at mange av disse begrepene springer ut
av opplysningstiden, der disse begrepene var knyttet sammen på ganske bestemte måter.
Frihet, rettferdighet og menneskerettigheter henger liksom sammen på en spesifikk måte. Likhet,
frihet og brorskap i den franske revolusjonen for eksempel. Men det man ser i denne globale
flyten av disse begrepene, sier Appadurai,
er at disse forbindelsene mellom de kom fra opplysningstida. De har på mange måter blitt løsnet
opp sånn at det går an å kombinere disse ulike ideer og begrepene på veldig mange
forskjellige måter, og er gjerne da forskjellige uttrykk med forskjellig mening verden over,
selv om de sirkulerer i en global politisk diskurs. Det betyr at denne globaliseringen som Appadurai prøver å beskrive
ikke nødvendigvis leder til at alt blir likt overalt. Med globalisering, og det er viktig å huske på, så mener
vi ikke at alt blir det samme. Altså ikke homogenisering. Ofte blir dette gjerne omtalt som
amerikanisering, sant, at alt blir amerikanisert
eller kommodifisert, at alt blir en vare. Denne komplekse og vekslende og overlappende men også separate globale
flyten fører til at det skaper nye måter å være annerledes på. Det var ikke snakk om at noe som enten globalt eller lokalt,
men man begynte med å operere med et begrep som heter 'glokalisering', som
på en måte er at ting er både globale og lokale på en gang. Det kommer an på hvilket perspektiv du anvender, hva du ser. F.eks. et jernbanenett
er jo på en og samme tid
både lokalt og globalt. Du har en togstasjon, sant? Men også dette toget som
kommer inn og slipper av passasjerer og tar de på, og det inngår i et ganske globalt sammenhengende nettverk av togskinner. Så det er viktig å
huske på når man leser Appadurai, at noe av poenget hans er nettopp det globalisering ikke betyr at det dannes
ett enhetlig kulturelt og politisk og økonomisk system, at det blir homogenisert, at alt blir likt, men at den globale situasjonen er preget av en voldsom flyt av ulike ting i ulike dimensjoner på ulike prosesser,
som ikke alltid henger veldig tett sammen, og som da er med på å skape denne globale heterogeniteten som man
også finner i den globale situasjonen da.
Husk at dette er Appadurais argument og ikke nødvendigvis mitt da. Det er viktig for Appadurai
dette begrepet 'disjuncture', at disse ulike 'scapesene' opererer egentlig stadig i sterkere grad separat
fra hverandre. Og denne globale flyten skjer "in and through the growing disjunctures (den økende separasjonen) between ethnoscapes, technoscapes,
financescapes, mediascapes and ideoscapes." Denne globale
situasjonen er preget av stadig sterkere separasjon av disse ulike prosessene. Det betyr ikke at
de ikke er forbundet med hverandre, men at de ofte ikke er det på fastlagte måter. Det er ikke sånn at
de nødvendigvis henger sammen på samme måte overalt. De går ofte i hverandre men
det betyr ikke at de nødvendigvis alltid er slikt forbundet, og at de ikke er forbundet på samme måte overalt. Han identifiserer i disse prosessene her 'deterritorialisering', som er
en av de viktigste kreftene i denne globale verden. Nemlig løsrivelsen både av folk, av teknologi, av penger, av media, og av ideer
i fra territorier. Og dette er en enormt viktig kraft i å skape denne globale situasjonen som vi ser i
dag. Denne teterritorialiseringen er med på å skape nye forbindelser mellom folk og mellom ideer og teknologier
osv, men bidrar også til å skape nye konflikter. Så merk dere det når dere leser den artikkelen. Mot slutten av artikkelen kommer han inn på det, hvordan denne
situasjonen, denne deterritorialiseringen, på mange måter har en slags dobbelthet ved seg. Så kan man jo kanskje spørre seg, og det
gjør jo også Appadurai egentlig, om det er økonomien som til syvende og sist determinerer. Her er vi liksom litt inne på
Marxistisk teori, som veldig fort ville ty til den type forklaring. At til syvende og sist basisen for dette,
det materielle grunnlaget, det springer ut ifra økonomien og den politiske
tilgangen til økonomiske ressurser. Nei, sier Appadurai, for å forstå hva som egentlig skjer denne globale kulturelle
økonomien, så må du se at det er mye mer komplekst enn som så. Han tar utgangspunkt i Marx sitt begrep om 'fetish', og
det skriver han ikke så mye om. Han prøver ikke å forklare det så godt i artikkelen egentlig. Marx sitt begrep om fetish handler om at ting og det som blir produsert, f.eks. varer,
fremstår for oss som varer i seg selv og ting i seg selv. Som noe som bare er der, uten at de
sosiale aspektene og de menneskelige handlingene som inngår i å produsere de ikke kommer til
syne. De fremstår på en måte som noen magiske objekter som bare er der ute, som bare blir til, uten at man
ser hvordan de faktisk blir produsert av mennesker. Det er det Marx mener med 'fetish'.
Det begrepet anvender Appadurai for å si noe om hvordan også denne
translokale og transnasjonale globale produksjonen og kapitalflyten på mange måter fremstår som noe nasjonat, og noe
man kan ha kontroll på, noe som nasjonale styresmakter har kontroll på. F.eks.
gjennom nasjonale fagbevegelser, nasjonalbudsjett, osv. Altså den måten å snakke om økonomi på, å snakke om
hvordan verden henger sammen på og å dele inn verden på, maskerer på mange måter disse translokale og globale produksjonene og kapitalflyten.
Det fremkommer en slags form produksjonsfetishisme da. På samme måte ser han også på konsumenter. At ideen om
konsumenten, det er noe som har spredd
seg verden over at vi er konsumenter. Vi går i butikken og så velger vi helt fritt, tilsynelatende, hvilken type dressing vi vil kjøpe f.eks.
Men den type forestilling om en konsument maskerer hvordan de valgene er formet av disse translokale forbindelsene.
Så disse translokale og transnasjonale forbindelsene og den globale flyten går inn i det, blir på en måte
maskert i ideen om konsumenter som kan velge helt fritt. Dette henger mye sammen med det Jon Rasmus snakket om som gjaldt
Eric Wolf, så dere kan gå tilbake for å se litt på det han snakket om der da. Muligheten for å
velge hvilken type arbeid man vil ha, f.eks.
Dette var litt sånn grovt oppsummering av Appadurais globaliseringteori. Den er ganske kompleks og
kanskje litt vanskelig å få grep på, men prøv å se hvordan han prøver å få frem denne globale
flyten av veldig mange forskjellige ulike prosesser, dimensjoner, og at for å forstå den globale
verden i dag så må du forstå det i dets kompleksitet, og ikke prøve å redusere det til et sammenhengende politisk eller
økonomisk system. Dette har ganske mye til felles med Eric Wolf sitt perspektiv, og den politiske økonomien sitt
fokus på sånne globale koloniale forbindelser. Men mens Eric Wolf har ganske mye fokus på
produksjonsforhold, han har en sånn marxistisk tilnærming til det, så tar altså Appadurai mer fokus på
den kulturelle flyten av ideer og media osv. Det er heller ikke snakk om en vedvarende utbyttingsstruktur, som vi kanskje ser litt hos Wolf, men mye mer komplekst og
flytende med veldig mange prosesser. Og det kan gå mange forskjellige veier. Det er preget av mye mer omskiftelige relasjoner enn de mer sånne fastlagte
utbyttingsrelasjonene som Wolf beskriver. Appadurai har også mye til felles med Abu-Lughod. Hun skriver også om
en forbindelse og hennes fokus på diskurser. På mange måter kan man kanskje tenke seg at disse ulike flytene liksom
er ulike diskurser om globalisering, men mens
Abu-Lughod prøver å løsrive dette her gjennom å skrive på en sånn partikulær måte, å bruke det som heter 'the ethnographies of the particular', så vil
gjerne Appadurai heller holde dette globale fokuset, å forstå globaliteten i dens kompleksitet og i dens fluiditet. Dette globaliseringsperspektivet vokste frem på 90-tallet og
ble en ganske dominerende antropologisk retning, som hadde et sånn fokus på hele verden. Men 1990-tallet
besto også av andre typer teorier, som fokuserte på ganske andre ting, og det skal vi se på da i neste
video når vi skal snakke om Tim Ingold og fenomenologisk antropologi.