Hei! I denne siste videoen så skal vi se mer på hvordan antropologien etterhvert ble preget av en
teori som kalles aktør-nettverk teorien, og det skal vi gjøre ved å se på Marianne Lien sin artikkel. Vi så i
forrige video på hvordan Ingold og hans fenomenologiske perspektiv utfordret de grunnleggende
premissene i antropologi, spesielt når det gjelder dette skillet mellom menneske og verden, som ligger i bunnen av
veldig mye av den tidligere antropologien, og kanskje spesielt i Geertz sin fortolkende antropologi. Denne utfordringen og
dette skillet mellom
menneske og det ikke-menneskelige er noe som vi ser også i en annen retning som utvikler seg omtrent
samtidig med fenomenologien, nemlig det som kalles aktør-nettverk teori. Det er viktig når dere
ser på denne tittelen på denne teorien, 'aktør-nettverk', at dere legger merke til denne bindestreken som vi har mellom aktør og nettverk. For
den er faktisk ikke der uten grunn. Denne aktør-nettverk teorien som vi skal snakke litt mer om kalles også ANT (forkortelse), så dere er klar over det.
Aktør-nettverk teorien er ganske kompleks og mangesidig og til en viss grad vanskelig å få grep på,
men vi kan prøve å oppsummere den gjennom å si at den er en måte å studere sosialt liv på
som ikke begrenser sosialt liv til kun å handle om det som skjer mellom mennesker, altså at det sosiale
er ikke nødvendigvis bare noe mellommenneskelig, men at det sosiale også inkluderer ikke-menneskelige aktører. Nå
begynner vi kanskje å se hvordan dette er med på å utfordre de her grunnleggende premissene i antropologien, for er det noe antropologien
har vært opptatt av, så er det kanskje at det er noe
fellesmenneskelig som faget handler om, interaksjon mellom mennesker, og at det er mennesker som er aktører,
og som handler i verden. Det ANT gjør er å utvide mulighetene for hva som kan være inkludert i dette, som vi
kaller det, sosiale, og inkluderer da også andre former
for aktører enn bare mennesker i disse sosiale forbindelsene. Så det betyr at sosialt liv
består egentlig av et heterogent nettverk av mange ulike aktører, og når vi sier heterogent så betyr det at det
er mange forskjellige typer aktører involvert. Mens et fokus i antropologien som bare ville sett på menneskene ville liksom tatt som utgangspunkt at
mennesker har en eller annen form for likhet mellom seg, som separerer det fra det ikke-menneskelige som det er annerledes fra. I ANT så ser de da mer på hvordan sosiale prosesser,
sosialt liv, bestod av et utvalg av mange ulike aktører, et heterogent nettverk. Det aktør-nettverk teori
også gjør er at det ikke tar enheter som finnes der ute i verden, eller også som vi bruker i analysen, for
gitt. Det man ser i mange andre typer teorier er at man liksom tar for gitt at det finnes for eksempel noe
der ute som heter samfunn, noe som heter strukturer, noe som heter økonomiske prosesser for eksempel,
eller individet og person. Det aktør-nettverk teori gjør er å si at vi kan ikke ta disse tingene for gitt at
de faktisk finnes der ute i verden, men vi må undersøke hvordan de fremkommer gjennom relasjonelle
praksiser, og de rasjonelle praksisene inkluderer både mennesker og ikke-menneskelige aktører. Det kan være litt vanskelig å få
grep på, men jeg skal prøve å konkretisere det litt mer senere.
Den kanskje mest kjente teoretikeren innenfor aktør-nettverk teori, som på en måte har vært opphavet til det, er den franske vitenskapssosiologen/antropolog Bruno Latour.
Han begynte sine studier gjennom å studere vitenskap, altså hvordan vitenskapelige fakta og vitenskapelige
resultater ble produsert i laboratoriet. Her ser dere igjen noe som er litt lignende det som Ingold gjør, nemlig at
man tidligere hadde tenkt på vitenskapelige fakta som noe som man på en måte la oppå en allerede
eksisterende virkelighet, og hvordan den eksisterende virkeligheten fantes der ute, og at
man bare hentet ut vitenskapelige fakta der ifra, og at vitenskap og sannhet hadde noe med at det var et
samsvar mellom disse vitenskapelige faktaene og det som fantes der ute. En korrespondanse mellom de.
Det Latour gjør er ikke nødvendigvis å si at vitenskapelige fakta ikke sanne. Det er liksom ikke hans anliggende akkurat her.
Det er mer å se på hvordan blir det faktisk produsert? Og det gjør han sammen med en annen som heter Steve Woolgar i boka "Laboratory life". Å studere hvordan
vitenskapelige fakta blir produsert i sånne heterogene nettverk. Å se på liksom hvilke instrumenter man
bruker, hvordan man skriver ned ting, hvordan man presenterer det. Så ikke bare det som menneskene gjør,
men også liksom deltakelsen i dette og alle de instrumentene
som brukes i et laboratorium f.eks. Han sier da at vitenskapelig fakta fremkommer, emerge, gjennom disse heterogene nettverkene. I boka 'Re-Assembling the Social', som på en måte er en introduksjon til aktør-nettverk teori,
så for dere som er interessert i det så vil jeg anbefale å ta en titt på den, så er det nemlig en redefinering av det sosiale som er
grunnlaget for hele aktør-nettverk teorien. Nemlig at det sosiale, det som er sosialt er en sammenkomst av et utvalg
av heterogene aktører. Det er det som ligger i 're-assembling the social', at det sosiale handler om 'assemblies',
hvordan det sosiale er en sammenstilling av ulike former for aktør. Mennesker men også ikke-
menneskelige aktører.
Et mye brukt begrep som dere må kjenne til er begrepet 'aktanter', som er egentlig det samme som aktør, bare at det er noe som brukes
på ikke-menneskelige aktører. Det ligger også en ide om at disse forskjellige heterogene aktørene ikke nødvendigvis er aktører på samme måte og gjør de samme tingene,
men at de likevel, på sin spesifikke måte, bidrar til disse sosiale sammenstimlingene som utgjør sosiale
prosesser. Det kan være litt vanskelig å få grep på dette for det er ganske abstrakt. Men det som da fremkommer gjennom ANT
må utfordre ideen om at det bare er mennesker som er aktører. Hva skjer hvis vi ser på
sosiale prosesser og samfunnsmessige prosesser ved å ha et øye for at det ikke bare er mennesket som er
delaktig i de prosessene, og som innvirker på de, og er med på å forme de, men også en hel rekke andre ting. Og
det kan være ideer og begreper og sånne ting, men også faktiske ting, som teknologi for eksempel,
men også dyr og andre ikke menneskelige levende vesener. Det som Bruno Latour legger
vekt på er at noen ganger så spiller kanskje også disse ikke-menneskelige aktørene kanskje en vel så kraftfull
rolle som det menneskene gjør. Så det er ikke alltid at det er menneskene har full
kontroll,
men at det noen ganger at mennesker har en ganske underordnet rolle i slike heterogene nettverk. Hvis du skal forstå
sosiale prosesser så må du forstå dette samspillet av ulike heterogene aktører og aktanter.
Et begrep som blir diskutert mye når gjelder ANT er begrepet 'agency', eller 'agens' på norsk.
Agency-begrepet har vært et sentralt begrep i veldig mye samfunnsvitenskapelig teori og har vært et
begrep som har blitt brukt på evnen til å handle, evnen til å utføre handlingen på en måte. I en del av
samfunnsvitenskapelig teori så bruker agency-begrepet som slags form for motvekt til strukturell determinisme,
altså at det er strukturene som liksom bestemmer hva folk skal gjøre, mens begrepet har blitt brukt for å få fram
hvordan faktisk folk er i stand til å handle også mot det strukturen eller systemet sier at de skal gjøre.
I veldig mye samfunnsvitenskapelig teori ellers så er agency-begrepet sterkt
knyttet til menneskene, eller det er lokalisert i menneskene og begrenset til menneskene. Også fordi at i ideen om å handle
mot systemer og mot strukturer ligger implisitt en idé om at for å kunne gjøre det, så må du ha
en eller anne form for intensjonalitet. At du må ha en idé om hva du skal gjøre og en aktiv stillingstagning til det du
faktisk gjør, sånn intellektuelt da. Men det Latour gjør er å redefinere hva agency egentlig er.
Det er ikke nødvendigvis det at det er begrensa til intensjonalitet, men til å 'make a difference, til å gjøre en
forskjell. Å skape en forskjell i verden på en eller annen måte. Og gjør du det så utvider du plutselig veldig mye av hvilke type aktanter og
aktører som faktisk kan ha agency da. Det betyr da at ting, teknologi, ting som vi bruker rundt oss, også kan
ha agency. For å prøve å konkretisere dette littegrann så tenkte jeg å se på det som vi gjør akkurat nå, her og nå. Det er
meningen at jeg skal lære dere noen teorier som dere ser her, som akkurat nå er aktør-nettverk teori, men det er mange andre, og hva må til for at det skal skje, sant?
Jo, for det første så må det jo finnes noen teorier der ute. Noen må ha tenkt de fram, på en måte, og skrevet det ned og presentert de.
Og så må det jo være noen som skal fortelle dere om disse teoriene, og det er jo jeg, Jon Henrik. Det gir jo lite mening
hvis jeg skulle sitte her og snakke til ingenting, selv om det føles sånn når man jobber digitalt, det må også være noen studenter da,
altså dere, tilstede her. Det er liksom det som må til for å få denne videoen til å fungere, kan man kanskje si.
Men det er jo ikke bare det. Jeg gjør dette fordi jeg er ansatt på universitetet, sant? Man finner noen former for institusjoner her,
og den institusjonen er da universitetet,
som er et historisk produkt, den finnes også i en slags form for organisasjon men også en fysisk lokasjon på Blindern osv. Men så er det
jo kanskje sånn at selv om det finnes noen teorier, det finnes studenter, det finnes jeg, det finnes universitet,
så er det ikke nødvendigvis slik at jeg ville gjort dette likevel. Så kanskje det også må noen penger til
for at jeg skal få lønn for å gjøre dette. Det er noen sånne økonomiske aspekter som spiller inn her som virker inn på å få meg til å faktisk spille inn denne videoen.
Det kunne godt hende jeg ville gjort dette uten penger mellom, men de spiller en rolle, sant? Man kunne på en måte stoppet der og sagt at dette må til for at den videoen
faktisk blir til da. Men i et aktør-nettverk perspektiv så ville man sett at det er et utvalg av aktører og aktanter involvert her,
for å få dette til. For eksempel trenger jeg en PC for å kunne spille inn dette. Og denne pcen består jo av
en del metall, den består av kretskort og prosessorer og ledninger inni der som jeg ikke helt vet hva gjør, men de forbinder
disse ulike metaller med med hverandre. Uten disse tingene her så ville det ikke vært noe video for dere å
se, sant? Men denne Macen her er lagd av noen arbeidere, kanskje kinesiske, men det er også folk som har jobbet med disse tingene andre steder. Den har blitt satt sammen på en spesiell måte,
noen av prosessorene er kanskje laget i et annet land, og så må det ha vært en frakt til der de setter den sammen.
Det i seg selv ville heller ikke vært nok, sant? For det krever et internett for at denne videoen skal kunne bli gjort tilgjengelig for dere, sant? Og Internett er, som dere kanskje vet, ikke noe abstrakt som kanskje finnes der ute,
selv om vi ofte tenker på det sånn. Vi snakker om det som det er en ting der oppe i luften som vi ikke kan se. Skybaserte
løsninger for eksempel. Det er ganske fysisk materielle ting når du begynner å undersøke det
nærmere. Internett består jo på mange måter av noen kabler og signaler som går her og der, det finnes noen gigantiske servere rundt omkring, det er
IT-selskap som drifter disse,
det er app-utviklere og så videre. Og alt dette krever også strøm. I hver av disse ulike rundingene her
så kunne man på en måte nøstet videre og videre og videre og videre på de ulike aktørene som er involverte her. Og den måten å tenke om
sosiale prosesser på som på en måte nøster opp i disse nettverkene, i disse relasjonene mellom alle disse ulike
typer aktørene og aktantene. Det er altså typisk aktør-nettverk tilnærming til å studere sosialt liv og
sosiale prosesser. I hver av disse rundingene her så kunne man nøstet videre,
man kunne nøstet videre og videre... Så disse kinesiske arbeiderne, for å få de til å fungere må de kanskje ha mat, kanskje ris som
blir produsert på noen åkre litt utenfor byen osv, og den risen krever jord,
den krever næring og den krever kanskje ulike typer insekter som jobber i jorden for å forbedre jorden osv osv osv.. Sånn kunne
man kanskje gjort på alle disse tingene her. Utfordringen for ANT er liksom hvor man skal sette grensene. På hvilket tidspunkt blir de prosessene som man egentlig alltid kan finne, de
relasjonene som alltid er til stede, på hvilket tidspunkt skal man sette grensen og si at de er kanskje ikke relevante for analysen da. Det er en
utfordring for ANT og som ikke er løst en gang for alle men som diskuteres mye når det gjelder ANT-teori. Nå har vi i hvertfall sett en liten tilnærming til hvordan man kan studere f.eks. en relativ prosaisk
ting som en Zoom-forelesning, som et resultat av et aktør-nettverk. Det Latour understreker er at ANT er sosiale prosesser
hvor en rekke heterogene aktører eller aktanter virker samtidig. Men hvem er de som er kraftigst? Er det jeg som person, eller strøm, pcen, osv. Det er ikke alltid lett å forutsi på forhånd.
Og det er ikke alltid det samme hele tiden, og det er ikke det samme hele tiden over tid. Så f.eks. denne videoen her.
Akkurat nå så kunne man kanskje tenke at jeg har veldig stor innvirkning på hvordan denne prosessen som er denne
videoen er. Hvis jeg bare nå slutter å snakke så blir videoen noe annet, ikke sant?
Akkurat nå så spiller jeg en vel så kraftig rolle i dette her, men når jeg er ferdig med videoen min og laster den opp på Canvas, så har jeg veldig lite kontroll over den videoen. Den eksisterer allikevel,
den er innvevd i disse nettverkene fremdeles, men jeg har en ganske passiv rolle i det. Skulle serveren til UiO plutselig bukke under, så er den kanskje en vel så viktig aktør i dette enn det jeg er som
person egentlig. Jeg kunne egentlig ikke gjort en drit med det, sant? Så det som ANT gjør er å si at for å forstå disse heterogene
nettverkene av aktanter, så må man ta en symmetrisk tilnærming. Det vil si at man må liksom ta som utgangspunkt at alle aktører
kan ha lik påvirkningskraft, eller lik agency. Alle aktører i disse nettverkene kan ha agency.
I hvor stor grad og på hvilken måte og hvem som er kraftfullest og ikke osv., det er noe som må undersøkes empirisk i tilfelle for tilfelle.
Det er ikke noe man kan anta på forhånd. Man kan ikke si liksom at sosiale strukturer er deterministiske for eksempel. Den tilnærmingen der ville ikke ANT akseptert.
Dette må du studere empirisk i hvert tilfelle, hvordan dette utfolder seg over tid og i ulike situasjoner. Hva har
dette å si for antropologien da? For ANT er ikke nødvendigvis en antropologisk teori, det er noe som springer veldig mye ut ifra
det som kalles Science and
Technology-studies, STS, og vitenskapsfilosofi. Men antropologien har veldig mye til felles med ANT, blant annet med
dette fokuset på det empiriske som også ANT har. Som jeg nevnte så må disse ulike nettverkene studeres empirisk.
Noe som antropologien også har vært veldig opptatt av, nemlig å studere sosialt liv empirisk og at teoriene må springe fram fra det empiriske eller etnografiske. Det ANT gjør også
er å si at man kan ikke ta for gitt alle disse enhetene som vi opererer med i sosial analyse, som sosial struktur
osv. Det relativiserer det da, og det er noe som også antropologien har vært veldig opptatt av, spesielt etter den
postkoloniale vendingen, der man begynte å stille spørsmålet ved alle de kategoriene som antropologien brukte, som f.eks.
personer, emosjoner, osv. som vi snakket om i forelesningen om Rosaldo. Ideen om at ikke bare mennesker er aktører er også noe som veldig
mange antropologer som har jobba med samfunn der man forholder seg til ånder og til dyr på ulike måter, er noe som ga ganske mye gjenklang for de.
Det har ført til at veldig mange antropologer i dag er ganske så nysgjerrig på aktør-nettverk teori, og har implisert en del av
den tankegangen i måten å studere sosialt liv på. Men ANT har også vært veldig provoserende for mange antropologer. Noe av
grunnen til det skyldes kanskje at ANT utfordrer en del av
disse grunnleggende premissene for faget. Jeg nevnte ikke dette, men også Ingold har vært en provoserende karakter i antropologien, nettopp fordi han pirker borti de grunnleggende premissene for faget. Skillet mellom mennesker og omgivelser for eksempel.
Og for ANT dette skillet mellom menneskelige aktører og ikke-menneskelige aktanter, og at ting kan ha agency, noe som provoserer veldig mange folk. I forrige
uke var jeg i en het diskusjon om akkurat dette her, så det er noe som fort skjer når man diskuterer ANT i antropologimiljøet da. Det ligger litt som en utfording i antropologien. Mens antropologien
vanligvis har blitt forstått som studiet av det mellommenneskelige, det som skjer mellom mennesker,
så bidrar ANT, og for så vidt også den fenomenologiske teorien, å utvide hva antropologi skal handle om. At det ikke bare er det som skjer mellom mennesker, men også det som skjer
mellom mennesker og ikke-mennesker, altså å utvide begrepet 'det sosiale', hva det skal være, i fenomenet sosialantropologi. I det så
ligger også da en utfordring å skille mellom kultur og natur. Der antropologi ikke lenger kan holde
seg innenfor kulturkategorien, men også begynne å si noen ting om hvordan disse to tingene virker sammen eller er
en del av samme ting. En antropolog som har jobbet veldig mye innefor den tradisjonen her, og de vil dere finne flere av
på instituttet i Oslo altså (inkludert meg selv), er Marianne Lien som i artikkelen mot den postkoloniale hjemmeantropologien gjør to forskjellige ting egentlig. Det ene er å diskutere hvordan ANT kan bidra inn i antropologien,
å liksom få oss til å se nye ting med de sosiale prosessene som vi studerer. Det andre poenget er at ANT kan også hjelpe oss til å utvikle en bedre hjemmeantropologi, altså det å studere vårt eget samfunn. For å ta det siste først da:
Antropologien har jo tradisjonelt vært studiet av 'de andre', og dette har liksom ført til at, også i antropologien,
at det lenge har vært en skepsis mot studie av egen kultur. Dette er også
et veldig omdiskutert poeng. Men mange antropologer i dag ville vært ganske kritiske til å gjøre feltarbeid i sin egen kultur. Noe av argumentet her at det er noe som kalles 'hjemmeblindhet', nemlig at når man studerer den kulturen man er en del av selv,
så blir man blind for alle de tingene som man tar for gitt. Men om man blir blind for hvordan alle disse tingene
man tar for gitt faktisk er sosiale konstruksjoner og da bruker jeg begrepet 'sosiale' i en ANT forstand, noe som fremkommer gjennom
heterogene nettverk. Det ANT gjør da, mener Marianne Lien, er å utfordre oss selv til å ikke ta ting for gitt, men se
hvordan ting fremkommer gjennom praksiser.
Ting fremkom gjennom sånne relasjoner, sånne nettverk av aktører og aktanter. Og det åpner
opp på mange måter studiet av også vår egen kultur, det å studere hjemme, fordi at man stiller hele tiden spørsmål ved alle de tingene som
man tar for gitt. Og ANT er en type teori som hele tiden har det målet om å stille spørsmål ved hvordan
ting fremkommer gjennom praksiser, og når man da studerer dette empiriske i praksis så vil man se at de
tingene som fremkommer gjennom disse ulike relasjonelle praksisene er ganske forskjellige. Jeg skal prøve å konkretisere det litt etterpå.
Men det gir altså den hjemlige kultur en mye større multiplisitet, en mangfoldighet, enn det man kanskje er
vant til å se.
Dette snakket vi også om på Zoom sist. Når dere leser antropologi så vil det si at man gjør sånne implisitte komparasjoner til 'vestlig kultur', til vår egen kultur. Det vestlige blir fremstilt som veldig homogent og at alle tenker
på samme måte her i vesten, på en måte. Som er en veldig merkelig måte å tenke på for en antropolog, for vi er av å nøste opp i og forfremme multiplisiteten, hvordan ting er foranderlig og består av veldig mange forskjellige perspektiver.
Men så tyr man veldig lett til ideen om det vestlige som om det er en homogen kultur. ANT kan bidra til å gjøre det lettere
å studere også denne multiplisiteten da, denne sosial konstruksjon av verden, også her hjemme da. Mener Marianne Lien. Hun har noen eksempler der, for
hun har en del erfaring med å gjøre dette her, ikke bare teoretisk men faktisk i praksis da. Jobbet en del i rusforskning tidlig i sin karriere. Hun var også blant annet involvert i et prosjekt der kyllingindustrien gikk inn for
å prøve å fremme kyllingsalget i Norge. Dette virker nesten litt sånn absurd for oss i dag, fordi at hvis du drar på butikken i dag så er det et flust av kyllingfilet og kylling i butikken, og folk
spiser fryktelig mye kylling i Norge. Det var relativt mye endring som skjedde på 90-tallet. Resultat av en sosial prosess som handlet om hvordan disse kyllingprodusentene skulle prøve å fremme dette kyllingsalget. Marianne studerte dette og
så det at kyllingindustrien som var involvert
var slettes ikke i kontroll over denne prosessen. Det var mye usikkerhet. De visste ikke hvordan de skulle gå fram, de måtte prøve seg fram med ulike typer kyllinger. Men kyllingene selv, og kjøttet, og alle disse ikke-menneskelige
aktørene spilte også en ganske tydelig og aktiv rolle i denne prosessen. Ved å ta et sånt ANT-perspektiv på å
studere framveksten av kylling som et konsumprodukt i Norge så fikk hun fram nettopp dette
samvirket mellom kyllingprodusentene, som selvfølgelig også var med i dette, men også
kyllingene og dyrene og teknologien rundt bidro til fremveksten av det
fenomenet som vi ser i dag, nemlig at du kan gå på butikken og kjøpe kyllingfilet f.eks. Så det var
en måte å studere en sosial prosess på, gjennom og få frem de ulike heterogene aktørene og hvordan de
spilte en rolle i dette. Og legg merke til hvordan hun skriver om at disse kyllingprodusentene slettes ikke var i kontroll over disse prosessene,
og var egentlig veldig usikre på hvordan de skulle gå frem. Det var ikke sånn at denne prosessen var dominert av menneskelig kontroll. Det var mer samvirket mellom ulike aktører. Lien har også jobbet mye med lakseoppdrett, som også er en type matproduksjon som vokste frem gradvis og eksploderte til slutt
En del av dette handler også om skillet mellom villaks og oppdrettslaks, for før oppdrettsnæringa begynte å drive med oppdrettslaks så fantes det
ikke noe begrep om villaks. Laks var laks. Men plutselig så oppsto dette skillet mellom villaks og oppdrettslaks,
og man ble veldig veldig opptatt av å holde disse tingene fra hverandre. Selv om oppdrettslaksen sitt genetiske opphav var i villaksen. Men dette skillet mellom villaks og oppdrettslaks er noe mange av oss tar for gitt, og som
nesten er kroppsliggjort, fordi vi tenker at villaksen smaker annerledes enn oppdrettslaksen. Men det kategori-skillet mellom villaks og oppdrettslaks er ikke et sånt ferdig kognitivt tema som vi bare skal ta for
gitt, men er snarere noe som fremkommer gjennom
mange ulike typer praksiser. Og disse praksisene her inkluderer både menneskelige og ikke-menneskelige aktører.
Jeg trenger ikke å gå i detalj på alle de forskjellige aktørene som er involvert her, men det er ikke begrenset bare til
menneskene og fiskene. Det er også all den teknologien som er involvert i å opprette og bringe frem disse skillene
mellom villaks og oppdrettslaks, og å stabilisere det, å holde det ved like, denne separasjonen.
Det hun også sier er at disse ulike praksisene frembrakte også ulike typer lakser. Så det gir
egentlig ikke noe mening å snakke om laks som én enhetlig kategori, heller ikke oppdrettslaks som nødvendigvis én enhetlig kategori.
Den måten de blir frembrakt på i måten som for eksempel villaks-entusiaster forholder seg til oppdrettslaks på er ganske forskjellig
fra måten laksen blir brakt frem i oppdrettslakspraksisene, og også ganske forskjellig fra den laksen som man blir kjent med gjennom studiet i
lærebøker i biologi da. Dette fokuset på denne fremveksten av ulike typer lakser er det som kalles 'performativitet' i antropologien. Nemlig et fokus på, ikke hvordan ting bare finnes der ute og hvordan de er resultatet av kognitive skjemaer eller meningskategorier,
men hvordan ting i verden fremkommer gjennom sånne relasjonelle praksiser. De relasjonelle praksisene inkluderer både menneske og ikke-mennesker, og er da heterogene.
Ulike sånne heterogene nettverk, heterogene relasjonelle praksiser, (nå er det ganske komplisert her men) ulike type
nettverk, ulike type praksiser, bringer fram ulike typer ting.
Det betyr at det er et heterogent nettverk av aktører involvert som skaper en multiplisitet i verden. Det er ikke sånn at laks er én ting, laksen er mange ting.
Men så prøver man ofte å skape én ting ut av dette, men det er også et resultat av noen sånne relasjonelle praksiser. Det at man prøver å fremstille oppdrettslaks som én ting. Det er også
et resultat av fremkomst av en relasjonell praksis. ANT har hatt stor innflytelse på antropologi men
har også fått veldig mye kritikk. En del av det Marianne er inne på i sin artikkel, hva med språk, sant. Hvis man antar at disse nettverkene er
masse forskjellige aktører
som er både menneskelige og ikke-menneskelige, så har man kanskje også en tendens til å se på disse som at de er aktører på samme
måte, og at man glemmer at det som kanskje er spesifikt for mennesker, nemlig at vi er i stand til å kommunisere med hverandre, og at vi i mindre grad er i stand til å kommunisere med det ikke-menneskelige, kanskje.
Dette er kanskje noe som ANT ville sagt at dette må man også studere empirisk. Og det er ikke alltid det er like lett å kommunisere med andre mennesker. Det kan kanskje være lettere å kommunisere, eller ha en relasjon med en ting. Og hva med menneskelig intensjonalitet? er ikke det noe som er spesifikt
for oss og som gir en spesifikk, spesiell tilnærming til verden? Jo, det kan man kanskje si, sier ANT teoretikeren, men det er klart at det ikke er all menneskelig aktivitet som er intensjonell.
Det er veldig mye av det vi gjør som ikke er intensjonelt i det hele tatt. Så det å definere mennesket og handlig ut ifra intensjonalitet å gjøre det meget snevert agensbegrep og snever forståelse av hvordan mennesker agerer i verden. Og hva med makt?
Det vil ANT-teoretikeren si at jo, det er ikke nødvendigvis sånn at denne teorien er maktblind, men den er opptatt av å studere hvordan makt utfolder seg i
relasjonelle nettverk empirisk. Og som vi har nevnt tidligere, hva som er dominerende og hva som er
de mest kraftfulle aktørene i et nettverk skal man ikke ta for gitt på forhånd, men noe som må empirisk undersøkes.
Også makt er noe som fremkommer gjennom disse relasjonelle nettverkene.
Så er jo da kritikken, hva med folks egne forståelse av verden, er det ikke det det ikke det vi antropologer skal prøve å gjøre? Overflod (?) er egentlig ikke bare én måte å
studere verden på, nemlig som et heterogent aktør-nettverk på alle mulig andre kulturer og med folk som ikke forstår verden på den måten der. Og hva med disse globale forbindelsene?
ANT er jo nødvendigvis (potensielt) ganske sånn global. Men den har en tendens til å være veldig nærsynt i sin empiri da, hevder mange. At man ikke ser disse globale mønstrene,
strukturene, som kanskje ligger der. Hva er det som gjør at noen relasjonelle praksiser er mer stabile enn andre f.eks.
Er det noen systemer eller strukturer som hjelper med å gjøre det? Økonomiske og politiske for eksempel. Dette er noe som diskuteres da rundt ANT,
og som jeg ikke skal ta stilling til nå, men jeg vil at dere skal merke dere disse kritikkene mot det da. Da har vi vært igjennom de tre
hovedretningene som vi skulle snakke om i denne modulen her. I neste forelesning skal vi ta for oss den siste perioden i
faghistorien, altså det som veldig mange er opptatt av i dag egentlig. Da skal vi snakke om antropologiske studier av kapitalisme
gjennom artikkelen til Ortner. Vi skal snakke om antropologiens fokus på klima og miljø og på dekolonialiseringsdebatten,
som har blitt stadig viktigere i antropologien. Det er altså da neste gang, men før det
så møtes vi på Zoom og så sender dere inn spørsmål som vanlig innen søndag.