Hei! I denne andre videoen her skal vi se litt nærmere på en teoretisk retning som også utviklet seg på 1990-tallet og
fremover som kalles fenomenologi. Det skal vi gjøre ved å se litt nærmere på den fenomenologiske antropologen
Tim Ingold. Vi husker i fra tidligere forelesninger at Cliffort Geertz var en viktig antropolog som bidro med et kulturperspektiv,
som handler om at kultur var sånne meningsnett som folk etablerte mellom seg. Det han kalte
'webs of significance'. Ut ifra det så utviklet Clifford Geertz det som kalles den fortolkende antropologien,
der det var en oppgave for antropologen å studere kultur som en tekst som man så kunne fortolke.
Det lå også til grunn for det kulturbegrepet der at mening var noe som menneskene la til verden. Verden fantes der
ute og så organiserte og kategoriserte og ga folk mening til denne verden, på forskjellige måter
i forskjellige steder i forskjellige kulturer. Som vi har vært inne på så fikk dette
kulturbegrepet etterhvert ganske sterk kritikk. Blant annet Asad har kritisert Geertz for å være
det man kan kalle 'maktblind', nemlig at i ideen om et felles symbolsystem som kultur så ligger det også en
sånn blindhet for hvordan noen spinner disse nettene og noen blir fanget i de. At dette maktaspektet ikke
kom godt nok frem i Geertz sitt symbolperspektiv. Vi har også sett hvordan kulturbegrepet etterhvert ble ganske
mye kritisert fordi at det antok at kultur var noen sånne avgrensa enheter.
Vi ser på Wolf, Abu-Lughod og Appadurai hvordan de ser på samfunn som
forbundet med hverandre ,som da utfordrer ideen om at det finnes noen enhetlige kulturer der ute i
flertall. Med det som kom også kritikken mot kulturbegrepet at det fremstod som veldig sånn
enhetlig og homogent, at alt som skjedde innenfor kultur var noe folk var enig i
det fikk også ytterligere kritikk fra blant annet feministisk postkolonial teori, som nettopp så på hvordan
folks posisjon og folks ståsted var med på å gi ulike perspektiver og ulike syn på kulturelle
prosesser og kulturell mening. Den retningen som vi skal se på nå, fenomenologien, den er også på
mange måter en slags kritikk av kulturbegrepet. Det den gjør er å, ikke nødvendigvis fokusere så mye på
maktaspekter, ikke så fokusert ideen om avgrensede kulturer, men med hvilke implisitte
premisser som ligger i Geertz sitt kulturbegrep når det gjelder ideer om
menneskelig eksistens og ikke minst menneskenes forhold til sine omgivelser. Og nå vil dere se at, til
forskjell fra globaliseringsteorien til Appadurai, så får man i fenomenologien en innzooming av det
antropologiske forskningsfokuset. Mens man i globaliseringsteorien zoomet ut og så på de globale prosessene og de globale
forbindelsene, så får du i fenomenologien en innzooming på menneskelig eksistens, og hvordan mennesker
eksisterer med sine omgivelser. Det er egentlig en ganske filosofisk tilnærming til antropologien som også henter veldig mye av sitt teoretiske
idémateriale fra filosofi, som vi skal se.
Men tilbake igjen til kulturbegrepet. Det fenomenologien gjør er å touche litt borti de implikasjonene
om menneskelig eksistens, og hvilke ideer som ligger i kulturbegrepet når det gjelder
forholdet mellom mennesker og sine omgivelser, og mennesker og virkeligheten, som det ofte blir omtalt som. Hos Geertz er
det jo slik at han tar utgangspunkt i at det finnes en slags form for underliggende virkelighet der ute,
som i utgangspunktet er udifferensierte og ukategorisert, som kanskje også er relativt kaotisk men som
menneskene da av tillegger en eller anne form for mening på ulike måter. Så du har liksom virkeligheten på ett nivå
også har du menneskene som står litt utenfor, og så legger de sånne meningsnett oppå
denne virkeligheten, og det er slik man skaper mening og skaper kultur. Det er liksom da Geertz sitt
perspektiv. Og vi ser her i den måten å tenke om forholdet mellom mennesker og virkeligheten på, og
mellom kultur og kanskje natur da, at det ligger en slags form for avstand her
mellom det menneskelige, det mentale og det kulturelle og den fysiske virkeligheten der ute. Og den avstanden der,
denne separasjonen, mellom menneskene og virkeligheten, mennesker og kulturer og naturen, er noe som
fenomenologien til Ingold prøver å
utfordre. Det er klart at Tim Ingold ikke var den første til å gjøre det, dette var noe som man hadde vært opptatt av i
filosofien ganske lenge, og en veldig viktig filosofisk inspirasjon for Tim Ingold er den
tyske filosofen Martin Heidegger, som nettopp så på menneskelig eksistens og hvordan er det mennesket
eksisterer med sine omgivelser. Et veldig viktig begrep for Marting Heidegger er begrepet 'Dasein', som er
et begrep som viser til (på engelsk omtales det ofte som 'being there') nettopp at ens væren er en væren i verden.
Menneskelige verdener er ikke noe som står utenfor verden, sånn som vi så i Geertz sin teori, men mennesker er på måte en del av
verden, og menneskelige være er å være i og med sine omgivelser. Mennesker blir på en måte kastet inn i en verden som
allerede finnes, sier Heidegger. Det vil si at det ikke er sånn at mennesker står utenfor en
verden også kaster de et meningsnett på verden. Det er menneskene som blir kastet inn i en verden som
allerede finnes der. En verden som består av allerede eksisterende meninger, fortolkninger osv, men en
verden som også består av allerede andre eksisterende organismer og ting der ute i verden. Spørsmålet er, om vi da tar utgangspunkt
i menneskes være i verden, heller enn at vi tar utgangspunkt i at
mennesker står utenfor verden, og så gir dette mening gjennom symbolske meningsnett. Denne kontrasten her mellom mennesker
som står utenfor verden og gir mening til verden, og en tilnærming som ser på mennesker som er innvevd
i en allerede eksisterende verden, er det Ingold skriver om i artikkelen sin, og som han benevner med
på den ene siden 'building perspective', og på den andre siden 'dwelling perspective'. Dette begrepet 'dwelling' henter han direkte
fra Martin Heidegger. Mens Heidegger fremstår som en litt sånn sur mann på det bildet her, så ser vi at Tim Ingold har en litt annen tilnærming til dette.
Men den artikkelen som dere har på pensum som heter "Building, dwelling, living: How animals and people make themselves at
home in the world" tar nettopp utgangspunkt i disse to ulike måter å tenke om menneskelig eksistens på, og
prøver liksom å vise hvordan de er forskjellige, og viser også på mange måter hvordan 'building-perspective'
har ligget til grunn for mye av den tidligere antropologien. Det er ikke super eksplisitt
alltid, men det ligger en liten sånn kritikk av Geertz i dette her også. Og så foreslår Tim Ingold 'dwelling-perspective'
som en annen tilnærming som gir en annen måte å studere mennesker og menneskelig eksistens på
og også da antropologi.
Det er tydelig her at Ingold egentlig forteller om sin egen intellektuelle utvikling, fra å tidlig i sin karriere å
tenke veldig inn i dette building perspective, og mens nå på et senere tidspunkt tenker
veldig mye mer gjennom et dwelling perspective. Dere har kanskje lagt merke til, dere som har lest
artikkelen, at han skriver om arkitektur og det å bygge bolig og det å bygge hus. Det er fort gjort kanskje når dere leser
artikkelen å tenke hva i all verden dette har med antropologi å gjøre, og handler det om noe annet enn bare hus? Det må man tenke litt over
for det er jo litt av poenget her, at han skriver riktig nok om arkitektur
og hva er det mennesker og dyr gjør når de bygger noe, når de bygger hus. Men det han egentlig skriver om er vel så mye om menneskelig og
ikke-menneskelig eksistens gjennom å se på hvordan vi bygger hus. Hvordan man tenker om det å
bygge hus, innenfor antropologien og veldig mye innenfor arkeologien. Han leder jo først med det han kaller building perspective, som liksom er
de ideene som også ligger til grunn for veldig mye av den antropologien som kom før fenomenologien.
Og hvordan tenker man gjerne at man bygger et hus? Jeg vil tro for mange av dere hvis dere skal bygge et
hus så er det første dere tenker at dere må lage en tegning. Og man må liksom sette
seg ned med en plan for hvordan huset skal se ut, tegne det og ha en mental plan på forhånd før man går ut og bygger, og så går man ut i verden der
ute og så bygger man. På bakgrunn av den byggeplanen som man hadde mentalt i hodet sitt på forhånd. Og det
er noe som er veldig kjent for oss, denne måten å tenke om det å bygge hus på. Det Ingold sier er at i
den måten å tenke husbygging på, så ligger det en sånn avstand mellom det mentale og
intellektuelle, og det som skjer i den fysiske verden når man gjør det. Dette gjelder husbygging men
også veldig mange andre typer praksiser.
Man finner i antropologien et sånt building perspektiv på hvordan mennesker forholder seg til verden, sånn som hos Geertz, at
det ligger noen sånne ideer og symboler og begreper på forhånd som man legger oppå den verden. Sånn at
det mentale, symbolske kommer først, og så kommer folks væren og gjøren etterpå. Og det er
ofte i veldig mye antropologisk teori og arkeologi, og også i naturvitenskapen, så er denne
måten å tenke om menneskers forhold til sine omgivelser er gjerne det som blir brukt for å skille
mennesker fra dyr. For man sier at dyr bygger gjerne ut ifra en annen måte og har ikke
et sånt mentalt design på forhånd før man... for eksempel for bevere før de begynner å bygge en beverhytte. Den
skaper denne verden ut ifra sine spesifikke behov. Så du finner ikke veldig mye sånn dyrisk
kreativitet, dyriske designmoter osv. Det er ikke sånn at dyrene har et mentalt design som de kan designe uavhengig av den verden som de er en del av. Den måten å være i verden på er hentet fra en biolog
som heter von Uexküll, og det begrepet heter da 'umwelt'. At det er fra dyrenes 'umwelt', deres omgivelser, at de bygger sine boliger.
Der har man (ikke?) den separasjonen mellom menneskene på den ene siden, og virkeligheten på den andre, og omgivelsene. Denne kontrasten her, innenfor building perspective, blir
gjerne brukt som et argument for menneskers eksepsjonalitet, at mennesket er noe helt eget, at menneskene har en evne
til å separere seg fra verden egentlig, at vi er et tenkende vesen primært og ikke bare en organisme. Dette skillet her mellom menneskers kroppslige verden og den
mentale og den intellektuelle, og det som gjerne omtales som kultur, er noe som springer ut ifra
en filosofisk tradisjon som kommer fra Descartes. Han skiller mellom body og mind, kultur og natur som sånne kategoriske skiller da.
Det kategoriske skillet der blir altså ofte lagt oppå skillet mellom mennesker og dyr, f.eks.
Det er en måte å differensiere menneskene fra dyrene på, å si at mennesker tenker, de har ideer om design f.eks., og har intensjonalitet,
som er ting dyrene ikke har. Når Ingold skriver om building perspective så er det fort gjort at man tror at det han beskriver er slik det er, på en måte.
Man må huske på at når man leser Ingold og hans beskrivelse av building perspective så er det noe han tar avstand ifra. Merk dere det. Det er et perspektiv som man gjerne vil at antropologien skal komme bort ifra.
Det han gjerne vil da er at de skal begynne å tenke mer i form av et dwelling perspective, og denne umwelt-
ideen gir oss ganske andre måter å
tenke om relasjonen mellom organismene, mellom dyr og mennesker og sine omgivelser, nemlig at man er en del av
verden, man er i verden, og lever med verden, snarere enn å stå utenfor den og legge noen mentale og symbolske strukturer på den.
Det er gjennom å anvende umwelt-ideen ikke bare på dyrets liv men også på menneskelig
eksistens, og så trekke på Heideggers idé om at mennesket er en væren i verden, og at det er
gjennom det perspektivet at vi får en helt annen forståelse av hvordan mennesker forholder seg til
sine omgivelser. Hva skjer med ideene om mennesker og menneskelig eksistens når vi tar et dwelling perspective
istedenfor et building perspective. Der ligger det en ganske sånn sterk kontrast til Geertz hvor building perspective
liksom ligger implisitt i hele artikkelen hans. Så kan man spørre seg da: Hvilke konsekvenser har et sånt
dwelling perspective for antropologien? Hvilke konsekvenser fikk det, rent sånn faghistorisk da.
Mens man med Geertz og den fortolkende antropologien hadde mye fokus på folks kategoriseringer (også fra strukturalismen da),
sånne intellektuelle forklaringer og
redegjørelser for symbolsystemene og lignende, så fikk du gjennom fenomenologien dette fokuset på folks væren i verden.
Et større fokus på erfaring. Hvordan folk liksom erfarte denne verden. Hvordan de opplever den, hvordan de er
en del av en verden, som er omskiftelig og livlig og full av liv på mange måter, snarere enn en
sånn statisk fysisk virkelighet der ute som blir brakt til live gjennom menneskers intellektualisering.
Det som delvis skjer med denne fenomenologien er at, mens man tidligere hadde studert menneskers forhold til sine omgivelser,
er at det handler ikke så veldig mye om hvordan folk ga mening til dyr og ting, f.eks.,
men hvordan de levde med de. Hvordan de var grunnleggende sammenvevd med sine
omgivelser, det som kalles en 'konstitutiv sammenveving', konstitutiv som i konstitusjon, som noe som etablerer noe. Det skal vi også se på i den seinere videoen
om aktør-nettverk teori, at dette perspektivet på menneskets samvirke med det ikke-menneskelige er noe som forener den med den fenomenologiske antropologien, spesielt den som kommer fra Ingold,
og aktør-nettverk teori. Metodisk sett så får også dette implikasjoner, for i building perspective ville man vært opptatt av å
å studere kultur gjennom å få tak i disse designene/arkitekttegningene av kulturen. Hvordan gjorde man det? Jo man går inn og snakker med folk osv.
og prøver å få deres intellektuelle fremstilling av virkeligheten. Måten de tenker om virkeligheten på. Mens i fenomenologien ble man
veldig veldig mye mer opptatt av det som kalles kroppslig kunnskap, altså at det er en god del kunnskap om
verden og måter man erfarer verden på, som ikke nødvendigvis er eksplisert i ord og noe som man kan
sette ord på. Og som heller ikke blir symbolisert som faktiske symboler som man kan på en måte snakke om da, men som liksom nedfeller seg i
folks kroppslige erfaringer, kroppslige bevegelser osv., men også i sanselige erfaringer.
Så man fikk f.eks. ganske mye antropologi som var opptatt av hvordan folk erfarte verden gjennom lukt og lyder osv.
som var helt annerledes enn hvordan folk forholder seg til omgivelsene gjennom å tenke om den. Gjennom dette her så utforder fenomenologien egentlig mange av de grunnleggende premissene i antropologien, og spesielt da skillet mellom kultur og natur.
og mellom mennesker på den ene siden, og ikke-menneskelige ting på den andre siden. Nemlig denne menneskets væren-i-verden utfordrer dette skillet mellom
at menneskene er noe helt eksepsjonelt, kontra det ikke-menneskelige, men at disse tingene faktisk
virker sammen på mange måter. Det er ikke all fenomenologi som
er like sterk på akkurat det punktet der, men en del fenomenologi er mer opptatt av
menneskelige sansing og hvordan folk erfarer verden, mens andre i fenomenologien er veldig opptatt av hvordan
mennesker er en del av sine omgivelser og inngår i relasjoner også med det ikke-menneskelige. Det er liksom da litt av de
hovedmomentene når det gjelder fenomenologi og så skal vi i neste video se litt på en lignende type tilnærming vi finner i en
en annen type antropologi (men er også ganske annerledes) som springer ut fra det som kalles 'aktør-nettverk teori'