LEv Vyotsky er en av de mest kjente forskerne innenfor dette perspektivet. Han ble også kalt for sosialt konstruvist og en representativt for dette og jeg kommer til å lage en egen video som snakker mer om dette senere. Han var en russisk pedagog og han ble ikke eldre enn 38 år gammel, men han rakk allerede å skrive hundre bøker og artikler slik at
det er mye materiale som han etterlot seg. Han mente at mennesket også er med å skape sin egen stimuli og ikke
bare mottar disse fra andre. Og vi skal snakke litt om noen av disse hovedaspektene og hovedtankene
Et viktig aspekt i hans teori er at vi går fra sosiale aktiviteter og samspill med andre til å internalisere disse aktiviteten, og skape tanke prosesser på basis av de. Og dette gjør vi ved å blant
annet noe han kaller for samkonstruksjon blant annet ved at barnet og den voksne konstruerer en forståelse av verden sammen. Og vi ggjør det også ved hjelp av kulturelle verktøy som vi snakket om tidligere. Både teknsike og teknologsike verktøy som vi snakket om for litt siden. Men også det han kaller for psykologiske verktøy. altså måter å tenke på, måter å forstå verden på som er kulturelt betinget. Og måten som barnet tilegner seg
alt dette på er gjennom det som han kaller for appropriering, det vil si at vi
tilegner oss kulturens måte å tenke på og handle på. Vi tilegner oss dette gjennom å appropriere dette. Han var svært opptatt av at
språket som et kulturelt verktøy og han mente at vi gikk fra det han kalt for eksternalisert til internalisert språl. Man illustrerte blant annet dette ved å vise til det lille barnet som først
alltid sier det de tenker på og kommuniserer om det som skjer her og nå, dere har hørt små barn kommunisere for seg selv.
Og etterhvert istedenfor å snakke høyt om ting man tenker. Man internaliserer dermed språket og bruker det for
å tenke og organisere tankene på. Det har selsvagt vært noen kritikk av hans teorier også,
blant annet at det er svært abstrakte ideer. Og en annen ting er at han døde relativt tidlig og mye av arbeidet hans er
ikke ferdig utviklet og ville mest sannsynlig blitt videreutviklet dersom han hadde levd videre.
En samspills mekanisme som han var svært opptatt av kommer fra, og som er et viktig aspekt
i sosialkonstruktivismen er prinsippet om den proksimale utviklingssonen. Dette er en antagelse om at alle kan lære
Dersom bare materialet presenteres på riktig måte. Ideen går ut på at vi har en sone, den blir også kalt zone of proximal development
Altså ZPD. Det er dette området mellom det nivået hvor det faktisk utviklignsnivået til individer til en hver tid. Det vil si det
vi klarer å gjøre uavhengig av læring og uavhengig av hjelp fra andre. Det er det vi allerede kan man si så zone of proximal development ligger mellom det nivået
og neste nivå som er vært potensiale for utvikling til en hver tid. Altså det nivået hvor vi er istand til å lære nye ting gjennom andre
altså avhengig læring. Denne sonen mellom disse to er hvor ny læring vil skje ifølge Vygotsky. Dersom man legger legger læringen og
opplæringen
Over dette nivået, altså for avansert så vil dette medføre frustrasjon, fordi individet ikke er istand til å lære på dette nivået. Og dersom man legger nivået under det barnet allerede kan vil det bidra til kjedsomhet. Dnne tanken om den proksimale utviklingssonen har blitt tatt opp av andre teoretikere innenfor sosialkonstruvismen
og Bruner er en veldig viktig bidragsyter. Og han lansjerte begrepet Scaffolding eller stillasbygging på norsk. Det han mente med Scaffolding var at den metoden som vi må bruke i opplæringen handler om å løfte barnet
fra det nivået de allerede kan til deres potensielle utvikling og dette bør man gjøre for å bygge
stillaser
altså scaffolding og passe på at man bidrar til at barna forstår hva de er i stand til gjennom andre. Så det handler om ulike måter å tilpasse læringsmaterialet på. Sosialkonstruktivisme og
Bruner, Vygotsky er svært opptatt av språket og jeg bruker dette som et eksempel her. Og i nyere forskning så har man funnet ut at det
er viktige intrikate feedback loops mellom barnet og miljøet når barnet tilegner seg språk, og når barnet begynner å lære seg ord.
JEg har lagt med en link her nede til en TED talk som jeg anbefaler alle sammen å se. Det er en fantastisk
illustrasjon av hvordan foreldre i husholdningen scaffolder og bygge opp stillas rundt barnets språkutvikling og
språklæring
Dette er kun en en liten graf fra denne talken som illustrerer dette fint også
Nede på grafen her så ser dere månedene, fra det første ordet til barna som fokuseres på i denne videoen her som starter her på startpunkt null
og så viser de hva som skjer før barnet lærer dette ordet og hva som skjer etter. Oppover her
på denne aksen her så viser man hvor mange ytringer, altså hvor mange ord i ytringene som foreldrene bruker
når de snakker, eller som har dette ordet i seg. Og det de viser så flott i denne studien er at før barnet er i stand til å si mye, så bruker foreldrene ganske lange setninger når
de snakker om dette ordet kanskje litt for lange setninger. Og akkurat når barnet begynner å bli
mottakelig for å for å forstå eller for å faktisk bruke ordet selv, og tilegne seg ordet.Så går lengden på ytringene
til foreldrene betraktelig og signifikant ned. Så de blir kortere akkurat i en liten periode her før barnet begynner å bruke ordet. Of man kan si at foreldrene begynner å ramme inn
det som barnet skal lære på en best mulig måte slik at barnet kan tilegne seg det og få en lettere jobb med å trekke det ut. Og når barnet har lært
seg dette ordet så bruke foreldrene lenger setninger igjen, for nå kan barnet det. Så dette viser at foreldrene virkelig
tilpasser språket sitt når barnet er klar for å lære. Jeg anbefaler som sagt å se på denne talken da den er veldig illustrerende for nyere forskning
og metoder for språk opplæring og naturlig språklæring idag. Piaget og Vygotsky er jo to personer som ofte
nevnes sammen i utviklingspsykologien og teorier om utvikling. De har litt ulike perspektiver på læring
der Piaget på den siden mente at den kognitive utviklingen den kommer først og når man oppnår et visst nivå så
lærer man og er i stand til å forberedes for læring. MEns Vygotsky han mente at først så lærer
man også kommer man til et nytt punkt i utviklingsnivået. Men disse to
litt ulike synspunktene så får også formingen et litt ulikt utgangspunkt. Så på den ene siden fra Piaget sin side så blir utdanningens formål å lære barn å lære.
Å forme og ikke bygge barns tenkning Det innebærer at man må ha utviklingstilpasset opplæring og differensiert instruksjon og
han mener også at Utdanning er en konstruerende prosess. Mens Vygotsky på den andre siden mente at ytdanningens formål
handler om å utvikle høyere ordens mentale funksjoner. Og at det er instruert læring, imitasjon osv som bidrar til dette, og samarbeid som
bidrar til dette. Og det er gjennom mediert læring, altså gjennom Scaffolding og hjelp fra andre
at barnet lærer noe nytt og kommer til et nytt utviklingsnivå. Han vektlegger også at det er viktig med assistert læring og guidet deltakelse fra mer kunnskapsrike individer som nevnt tidligere. Og det er gjerne språket som
er et hoved verktøy for denne læringen. Men det er også viktig å huske at det her er stor kulturell variasjon i
språket men det kommer vi tilbake til senere. Idag så tenker vi ikke på om kognitiv utvikling eller læring kommer først eller sist
man tenker heller at kognitiv utvikling og læring skjer i samspill og så medfører dette et nytt nivå som gjør og klar for klar for nye utfordringer og som
igjen
tar oss til et nytt nivå. Det viktige er heller at det er en god individ miljø match
når man tilrettelegger for læring, og at man heller passer på at læring skjer i den magiske midten i den proksimale utviklingssonen som vi snakket om.
Nå skal vi gå videre til det tredje tema, det sosiokulturelle perspektivet.