Ja en liten introduksjon til dette med rådgivnings prosessen og grunnleggende holdninger og
ferdigheter. fordi det er jo sånn at vi kommuniserer hele tiden både med og uten ord og enten Vi
mener det eller ikke så kroppsspråket Vårt sier veldig mye. Og det og ikke si noe kommuniserer og så
mye som. rådgiver og veileder bruker man seg selv som redskap og måten man kommuniserer på har så
stor betydning. For ved å bruke sine kommunikasjonsferdigheter skal jo rådgiveren skape en trygg
atmosfære og bygge en god relasjon til rådsøker. Og legge til rette for at det kan skje en positiv
endring. At rådsøker kan oppleve en positiv utvikling
og det å få hjelp. så i dette her emnet så vil du få en grunnleggende innføring i rådgivningsprosessen.
en Prosess er jo noe som har en begynnelse og en slutt så det gir assosiasjoner til noe som foregår
over tid. men en rådgivningsProsess kan like gjerne være kun en samtale. for spesialpedagogisk
Rådgivnings arbeid Det kan egentlig være en eller noen få samtaler, eller det kan være et samarbeid
som strekker seg over lengre tid. men likevel så er det noen faser som vil være de samme uansett hvor
lang en slik Prosess er. og i de ulike fasene Vil det være forskjellige kommunikasjonsferdigheter hos
rådgiver som vil være fruktbare og hensiktsmessig å bruke. i den første fasen den vi kaller prefasen er
målet å bli kjent, å etablere kontakt.
Å involvere rådsøker i prosessen og her er det så viktig med rådgives evne til aktiv
lytting og observere både det rådsøker forteller og det non-verbale som kommuniseres. Det rådgiver
benytter seg av i den fasen kaller vi oppmerksomhet ferdigheter. i den neste fasen er fokus på
å utforske problemet eller saken, å få oversikt over hva rådsøker strever med og ønsker. Her er det
rådgivers evne til å gi anerkjennenende respons som er avgjørende det vi kaller responsferdigheter. og i
den tredje fasen er målet innsikt og forståelse for problemet, og for mulige løsninger. her vil
rådgiveren prøve å få rådsøker til å se sin egen rolle og forstå sine mål og sine følelser og
meninger.
vi kaller dette for personliggjøring ferdigheter. i den siste fasen er fokuset på å prøve ut Tiltak å
definere konkrete mål og mulige løsninger og evaluere og kanskje Juster og prøv på nytt. og her er
rådgivers igangsetting ferdigheter viktig, altså evnen til å motivere og evaluere. og i disse
videoene her så skal jeg si mer om alle disse type ferdighetene og fasene i rådgivnings prosessen.
men først i denne videoen så skal jeg snakke litt sånn overordnet om rådgivningsprosessen og så om
grunnleggende holdninger og selvinnsikt som Rogers blant annet hevdet er så viktig at rådgiver har.
For å kalle noe en prosess så må man altså inkludere tidsaspekt en begynnelse og en slutt. Og som jeg nevte
så kan en Prosess være kun en eneste samtale, Jeg har for eksempel hatt prosesser som har gått over
måneder men aller mest av kortere varighet. og de ulike modellene da av rådgivnings prosessen som du kan
lese om i pensumbøkene de kan gi inntrykk av at vi egentlig har ubegrenset med tid, men det er jo
ofte ikke tilfelle i spesialpedagogisk Rådgivning. og våre prosesser kan se ut på hundre forskjellige
måter vi ser for oss forskjellige ting. men det handler altså om en utvikling over tid. Og denne
utviklingen foregår både i rådgiver, i rådsøker og i forholdet mellom dem. så det vil skje en
utvikling i rådgiverens adferd tanker og følelser og holdninger, og også i rådsøkeren adferd
tanker følelser og holdninger. og samtidig i interaksjon
mellom rådgiver og rådsøker. Og denne utviklingen vil foregå både i dette observerbare, altså i de
temaene som utforskes i ord man bruker, bevegelser osv, og i det skjulte i følelser og
tanker. en av de mest brukte modellen i vårt fag er kanskje Carkhuff faser, Carkhuff studerte hvordan
vellykket rådgivning foregår. Hvilke egenskaper og ferdigheter som går igjen, Og han jobbet med Rogers
og var nok både inspirert og påvirket av han. og han mente at Rådgivning må baseres på en humanistisk
grunnholdning men samtidig suppleres med kognitiv og atferdsteoretiske elementer. og ifølge Carkhuff kan
rådgivningsprosessen beskrives som bestående av fire faser.
Der den første prefasen handler om å etablere kontakt, om å bli kjent og bygge en relasjon og å
bli involvert i rådgivningen. den andre fasen, fase 1 er det Carkhuff beskriver som den første av to
kartleggingsfaser. Her skal man utforske tema eller problemet. i den tredje fasen den som kalles den
andre kartleggingsfasen er poenget og personliggjøre saken, rådsøker må oppleve at han eier saken å
kunne på måtte se sin rolle i det hele. Og den siste fasen, fase 3 handler om å igangsette tiltak. Jeg
vil også ta med dette eksempelet på en modell som er presentert I denne boken til kokkersvold og mjelve
som heter mellom oss. DE er egentlig ganske
enig med Carkhuff men de synes nok at det blir riktigere å omtale de ulike fasene som dimensjoner i stedet for
faser. og det er jo for å fremheve at det ikke nødvendigvis er sånn at vi går gjennom fasene i
kronologisk rekkefølge. sS ofte er det sånn at vi kan bevege oss litt frem og tilbake
blant de ulike dimensjonene, og vi kan være innom alle i løpet av en samtale og likevel starte med
involvering ved andre samtale for eksempel. også ser vi at de bruker litt andre begreper som navnet på
de ulike dimensjonene. og så er det Eagen som du også har på pensum, Eagen er jo også gjengitt i den
boken til Lassen men Hhns modell består av tre deler, eller 3 trinn som rådgiver skal føre rådsøker gjennom.
Og veldig kort sagt så handler første trinn og må undersøke nåværende situasjon. og så skal man undersøke
den ønskede situasjonen altså hvordan man ideelt sett vil ha det. Og til slutt så lager man en plan
for hvordan man kan oppnå dette. Og det ligner jo ganske mye på de andre modellene men Eagen forutsetter at
det allerede we etablert en kontakt mellom rådgiver og rådsøker på måtte når han beskriver trinnene så
derfor har han bare tre trinnene da. Men det finnes altså ulike modeller av rådgivningsprosessen, men det
alle har til felles er at man først må komme i gang på et vis. Man må bygge opp en relasjon eller
en allianse og rett og slett bli litt kjent. Og så
utforsker man, også drøyer man litt før man blir altfor handlingsorientert. Erfaringsmessig er rådsøker
opptatt av tiltakene eller handlingen videre ganske tidlig. Utforsking er viktig for å øke innsikten
sånn at tiltakene ikke blir tilfeldige men at de blir til på bakgrunn av kunnskap om personen eller
om saken. Og sånn kokkersvold og mjelve blant annet er opptatt av så kommer ikke disse fasene alltid
i ryddig rekkefølge så det skjer ting som gjør at man må gå fram og tilbake og prosessen kan gå om og
om igjen også. Man kan resirkulere på en måte når noen nye ting dukker opp. og så er det viktig å tenke
på at vi skal fasilitere at rådsøkeren gjør dette, så selv om vi stiller spørsmålene er jo ideen at
det er rådsøkeren som utforsker sin egen situasjon. det er vi som skal hjelpe rådsøkeren mot en
handling. Vi har av og til behov for informasjon for å gi
gode råd men vi stiller også mange spørsmål med den hensikt å få rådsøkeren til selv å tenke over
det da. Så er det sånn at en rekke holdninger er identifisert som grunnleggende for å kunne bidra til en
positiv endring hos rådsøker. For at rådgiver skal kunne gi hjelp til selvhjelp mente blant annet
Carl Roges at det er tre vesentlige holdninger som rådgiver må kommunisere. Og disse er nært knyttet til
verdier og menneskesyn. Og som du kanskje husker så er Rogers en som tilhører den humanistiske
retningen. Han hadde altså et svært positivt syn på mennesket og mente at mennesker har en iboende
motivasjon og et behov for selvrealisering. Så når mer primære behov er dekket vil mennesker på en måtte
strebe etter å være
den beste utgaven av seg selv. Derfor mente han at dersom de tre grunnleggende holdningene kongruens ubetinget
positiv aktelse og empati ble kommunisert til rådsøker, og fikk forme forholdet mellom rådgiver og
rådsøker, da var det gode muligheter for at en positiv endring vil oppstå. Og den første den som ligger i
bunnen av de to neste er kongruens. Det handler om å være ekte og vise hvem du er ovenfor rådsøker.
ikke spille en rolle ikke late som og ikke skjule seg bak en maske. Det må altså være samsvar
mellom det du føler og det du viser. og det her det fordrer at vi har kontakt med følelsene våre
sånn at vi på et vis skal overvåke dette her.
Rogers snakker om self-awareness ikke selvbevissthet sånn at vi er mer opptatt av å selv en av rådsøkeren
men det handler om å ha kontakt med vårt indre. Så kan man jo diskutere i hvilken grad dette
egentlig fordrer selvbevissthet. For kan man ikke opptre ekte uten å være så klar over hva man føler
til enhver tid ? Hvis vi ser for oss et barn, så opptrer jo de ekte men det er nok ikke så stor grad av
selvbevissthet ihvertfall ikke hos småbarn. Også kan vi spørre om hvor mye man skal dele Rogers
snakker om at vi skal dele de mer varige følelsene på en måte, ikke alle følelser som måtte fyke
gjennom oss i løpet av en økt eller en samtale. Og vi skal ikke på en måte dumpe våre følelser i rådsøkerns
fang heller. Vi må jo eie vi skal være profesjonelle men likevel ikke skjule oss
maske om at vi er perfekte. Og Rogers mener at dette her skaper en trygg situasjonen for rådsøkeren.
Ubetinget positiv aktelse er den andre grunnleggende holdningen. Det handler om å bry seg om, i
humanismens ånd fortjener alle mennesker og bli aktet. Og det handler om å akseptere og anerkjenne
klienten ubetinget, altså ikke vurdere eller mene noe om rådsøkers følelser, tanker, ideer og drømmer
og atferd. Det skal egentlig være uten positiv evaluering også,så det handler om anerkjennelse uten
å vurdere. anerkjennelse da også for fiendtlighet som vi kan møte hos rådsøker, vi må vise at vi kan
gi det plass og dermed gjøre rådsøkeren trygg. Dette her kan vi jo kjenne igjen fra en type
barneoppdragelse ,at vi for eksempel ikke skal rose barna fordi de er flinke til noe, men heller
anerkjenne mestringsfølelsen. For eksempel å si var det spennende skli på sklia i stedet, for å si så
flink du var til å skli. Det er veldig det landskapet der. Men dette kan jo være veldig vanskelig, vi
driver jo å vurderer nesten hele tiden gjør ikke det ? Dette her er nok noe man bør øve seg på dersom man
skal bli en god rådgiver. Empati er den tredje av de grunnleggende holdningene. Det handler om å kunne
oppfatte eller oppleve rådsøkers ulike følelser som om de var følelser du kunne hatt, men som du ikke
har for øyeblikket. Og her er det nyttig å skille mellom sympati og empati. Vi skal ikke ta over den
andres følelser vi kan bli rørt av
historier men vi skal kunne se for oss hvordan det kan oppleves for den andre uten faktisk å føle det.
Så målet er at rådsøkeren skal komme i kontakt med egen inkongruens ved å bli møtt med empati. Men
det er ikke nok at vi har de rette holdningene. Vi må også kommunisere det til personen, og personen
må oppfatte at vi har innlevelse osv. Så hvordan kan vi formidle vår empati ? Ifølge Rogers gjør vi det
gjennom empatiske responser, for eksempel ved å si du føler at sånn og sånn fordi sånn og sånn, men kan du
tenke deg noen utfordringer her? Er det så lett å alltid opptre kongruent og empatisk ? hva hvis du ikke
liker rådsøker for eksempel. Hva hvis du ikke er enig rådsøkers handlinger og hva du kjeder deg under
samtalen.
Uansett mente Rogers at man må streve etter og både ha disse holdningene og å kommunisere det til
rådsøker, først da er forholdene til rette for positive utvikling. Og disse tre holdningene altså
kongruens, ubetinget positiv aktelse og empati de er presentert i akkurat den rekkefølgen fordi
Rogers mente at de var logisk sammenbundet. Det vil si at for å føle og kommunisere empati må man først,
det var feil rekkefølge på de bilene, men uansett for å føle og kommunisere empati som er på det
nederste bildet så må man først akseptere og respektere, sånn som disse to herrene ser ut som de
gjør. Man må bry seg om rådsøkeren, og for å kunne vise og oppleve
ubetinget positiv aktelse så må man være ekte, genuin, altså kongruent. Og derfor mente Rogers
at kongruens er den aller mest grunnleggende holdninge,n det er der man bør starte liksom.