Ja i denne videoen så skal vi se litt på det som kalles personliggjørings ferdigheter og igangsettings
ferdigheter men jeg skal starte med å si litt om personliggjørings ferdigheter for dette her
er jo ferdigheter som rådgiveren har spesielt nyttig av når det skal skapes innsikt og forståelse. Altså
personliggjøring det handler om å forstå sin egen rolle eller sin egen posisjon i forhold til den
nåværende situasjonen og den situasjonen som man ønsker. Og for å få til endring så er det helt
avgjørende at rådsøker eier sin del av situasjonen, at han kan se hvordan han selv er en del av
situasjonen. Så det å skape eierskap og innsikt er viktig i
denne tredje fasen. Den fasen som Carkhuff kaller personliggjøring. Ookkersvold og mjelve bruker begrepet
forståelse om denne delen av prosessen, men hensikten er altså å skape best mulig grunnlag og
motivasjon for handling eller forandring. Og en viktig del av dette dreier seg om å klargjøre graden
og betydning for alle involverte parter. Lassen hun bruker også begrepet personliggjøring ferdigheter
om de ferdighetene som rådgiver benytter her, og speiling det er igjen veldig nyttig i denne fasen.
Utvidet speling er det begrep Carkhuff bruker, et eksempel på det er når rådgiver sier du føler sånn og spnn
fordi du sånn og sånn, også utvider med å si du føler sånn og sånn fordi du ikke kan
sånn og sånn. Og neste steg er du føler sånn og sånn, fordi du ikke kan sånn og sånn, og du ønsker å. En annen
ferdighet er utvidet undring, for eksempel når man sier ut fra mitt perspektiv så virker det som et
eller annet; Hva tenker du om det ? Så nå rådgiveren gjør dette her så deler han sine antagelser ofte om
ting som er ubevisst for rådsøker, og sånne responser kan være veldig nyttig spesielt hvis de er
presise for da kan de hjelpe råd søker til å se saken klarere. Mange rådsøkerere kan få en sånn
aha opplevelse når rådgiver driver med utvidet undring. Relatering til Her og Nå,
eller på engelsk immediacy, er en annen viktig ferdighet og det handler om å holde fast i øyeblikket. Å liksom
stoppe opp å forstørre noe som dukker opp i samtalen som kan virke viktig, for eksempel kan det være
en som opplever seg utilstrekkelig som ikke vet helt hvordan de skal håndtere rn elev i klassen for
eksempel. Og hvis noe positivt kommer frem gjennom samtalen så kan det være nyttig at rådgiver
stopper opp og påpeker dette. Rådsøkeren kan oppleve at hun har flere styrker og at det faktisk er
tingen hun gjør som virker. Utfordring og konfrontasjon er en annen måte rådgiver kan fremme
personliggjøring. Eksempler på konfrontasjon det er når rådgiver sier hva vil skje hvis du gjorde
sånn og sånn, eller man kan si på den ene siden sier du at men samtidig
sier du noe annet. Lassen foreslår noen retningslinjer som man bør følge hvis man skal bruke sånn form for
utfordring i rådgivningsprosessen for at hun advare mot at man må være veldig forsiktig med
å utfordrende. De kan på en måte fremprovosere forsvar eller til og med for tidlig avslutning av
rådgivningsprosessen fordi det føles ubehagelig for rådsøker. Så disse retningslinjene som Lassen foreslår det
går ut på å gi rådsøkeren ansvar for Utfordringen. Altså å gi han en sjanse til å utfordre seg selv, det
er mange måter man kan snakke om utfordringer og det går ann å legge opp til det uten at rådsøker
utfordrer direkte. Og så skal man vise forsiktighet også spørre deg selv hvorfor
utfordrer du rådsøker akkurat nå? Utfordrer du rådsøkeren fordi du bryr deg om hans utvikling eller
er det fordi du er litt irritert for eksempel. Også være spørrende, altså ikke kategorisk eller
anklagene men si din utfordring på en måte så det er rom for undring. Og så er det et viktig poeng å
fokusere på styrke altså å utfordre styrke i stedet for svakhet hjelpe rådsøker med å identifisere
positiv adferd som på en måte kan erstatte mer negativ atferd. og så det å presentere utfordringene
gradvis kan være en god ting, ikke komme med alle på en gang da kan oppleves veldig voldsomt og
overveldende så del det opp litt. Den siste personliggjørings ferdigheten som jeg vil trekke frem er det
som på engelsk kalles reframing
Og det handler om å omformulere for å gi på en måte et nytt perspektiv. for eksempel å omformulere noe
negativt til noe positivt. De fleste sider ved mennesker kan jo være både negative og positive. halvfullt glass
kan også være halvtomt. Et eksempel på dette er en barnehagelærer som skulle fortelle om en situasjonen
i barnehagen der to barn satt sammen og tegnet og det ene barnet prøvde å få det andre barnet til å
bruke samme farge på tegningen som hun gjorde. Hun ville at andre barnet skulle gjøre likt som henne og barnehagelæreren beskrev
dette som at jenta av og til kunne være manipulerende, altså at du prøvde å få andre til å gjøre som hun
ville. Mens et annet perspektiv på dette kan jo være at barna hadde et felles prosjekt med å tegnet det
samme for da den jenta begynte på skolen noen måneder senere så fortalte
lærere på skolen om lignende situasjoner der jenta tok en leder rolle i gruppearbeid og læreren
beskrev også samme type adferd som at jenta var god til å samarbeide. Så kan vi se på en og samme sak
med forskjellig briller og det kan tolkes som negativt eller positivt og ofte er det vel slik at i
noen situasjoner kan være det være positivt mens i andre kontekster kan det være negativt. Men en viktig del av
rådgivnings Arbeidet er jo også å dele kompetanse, som rådgivere så vi sitter på en kunnskap og erfaring som
rådsøker mangler eller ikke har tilgang til. Så gjennom reframing kan rådgiver dele denne kompetansen på en
sånn måte at rådsøker kan forstå det. Og internalisere det forhåpentligvis så dette her kan hjelpe rådsøker med å se
situasjonen i et nytt lys og kanskje se
muligheter eller nye løsninger. Og det å hjelpe rådsøker med personliggjøring krever en ganske
inngående selv gransking som kan være ubehagelig for noen. Derfor er det så viktig at det er etablert
en god kontakt mellom rådgiver og rådsøker først. Det må være en grunnleggende tillit mellom dem som
gjør rådsøker trygg nok til å kunne utforske og gå inn på ubevisste og kanskje ubehagelige temaer.
Så skal vi se litt på dette Lassen kaller igangsetting ferdigheter. Det er jo helt forferdelig navn på disse
ferdighetene egentlig så hvis kommer på noe bedre navn på I stedet for igangsettings ferdigheter så
vil jeg gjerne høre det. Men uansett dette er en ferdigheter som rådgiver bruker for å hjelpe rådsøker
med å prøve ut tiltak
og faktisk prøve å løse problemet eller gjøre noe med utfordringen. Igangsettings ferdigheter viser altså
til de kommunikative ferdigheter som rådgiver først og fremst bruker i fase 3, den siste fasen i
rådgivnings prosessen den vi kan kalle handling. Og i denne delen av rådgivnings prosessen så er det
viktig at rådgiver intar en Proaktiv holdning og stimulerer til å sette igang handling. Dette kan
for eksempel være tiltak overfor en elev som strever med matematikk eller det kan være grep
foreldre bestemmer seg for å ta i forhold til oppdragelse. Det er viktig at rådgiver oppmuntrer og
styrker immediacy til selv å ta kontroll og gjøre de endringene som er mulig for vedkommende.
Og i denne delen av prosessen så har det skjedd et Skifte fra å undersøke situasjonen og hva rådsøker
ønsker, til å fokusere på handling som kan føre fram mot ønsket situasjon. Og noen ganger kan det
være nok for rådsøker å få noen ideer til tiltak til endringer, men ofte så kan dette ta tid. Det
trengs ofte en innsats over lengre tid som sikrer at rådsøker får den hjelpen han eller hun
trenger til å bli selvgående å realisere målene sine. Og et triks er å først hjelpe rådsøker til å
bruke sine ressurser og utvikle disse. Man må hele tiden evaluere og så vurderer man om det som prøves
ut er effektivt. Det som virker kan man gjøre mer av å bygge videre på mens det som ikke fungerer
så godt kan man gjøre avmindre eller endre helt.
Og kanskje finner man ut at man må bruke helt andre strategier eller fremgangsmåter. Det er flere viktige
faktorer som bør tas hensyn til når man skal finne frem til dey endelig tilbake til strategiene
eller til den endelige målrettede handlingen. Og første steg er å definere målene og eventuelt delmål
så det er nyttig å gjøre en undersøkelse av alternative fremgangsmåter altså vurdere alternativene, også lage en
oversikt over de store stegene mot målet. Dele opp hvert steg da lager man en handlingsplan, og setter
i gang nye løsninger, mman må bestemme tidsskjema og kanskje legge inn forsterkninger, bruke kognitive
steg hvis det er ønskelig, også forberede oppstart. Evaluering og omskriving av tiltak
er også en viktig del av at alt sammen. Evaluering og resirkulering handler om å prøve ut og vurdere og så skrive om
dersom det er nødvendig å følge opp, og til slutt er det viktig å avslutte på en ordentlig måte. Og for hvert
av disse aspektene så bruker rådgiveren en del nøkkelferdigheter som jeg kan kalle igangsettings
ferdigheter, og alle ferdighetene bygger på grunnleggende holdninger, disse til Rogers, for eksempel
oppmerksomhets ferdigheter og respons ferdigheter, men i tillegg så innebærer de motiverende aspekter
og rådgiverens tro på at rådsøker vil og kan skape en forandring til det bedre vil virke spesielt
støttende og motiverende. For at denne delen av rådgivnings prosessen skal være vellykket så må de
andre fasene være Grundig gjennomarbeidet. Man må ha vært hjem
en Grundig kartlegging av saken for eksempel, funnet ut hva problemet eller
Utfordringen er, eller består i, å personliggjøre saken sånn at rådsøker føler at det er hennes eller
hans. Involvering og kartlegging kan på den måten bidra til en endring. Det første steget vil være
å bli enig om en slags definisjon av løsningen og for å oppnå den ønskede løsningen vil man måtte
definere målet man har helt presist og konkret. og det er fire kriterier som kan være nyttig å ha for
seg når man skal definere mål. Det ene er at målene må være meningsfylt i forhold til problemet da Det er jo
egentlig litt selvsagt. Men målene må også være målbare og hvorfor er det så viktig?
Jo fordi først når de er målbare så kan rådsøker undersøke å vite om eller når han har nådd målene. Og
målene må være realistiske i forhold til rådsøkers situasjon og muligheter, så det betyr at målene må være
oppnåelige egentlig. Og videre bør de være positivt beskrevet for eksempel an man jobbe med et barn
i 1. klasse som stadig bråker og ikke klarer å høre når andre elever snakker. Og i stedet for å ha et
mål om at barnet ikke skal bråke feks så kan målet være at barnet skal kunne lytte når andre barn
snakker. Det siste er jo klart positivt formulert sammenlignet med det første. Så rådgivers oppgave her
er å lede dette arbeidet her sånn at målene blir definert på en hensiktsmessig måte, og rådgiver må
følge klientes
tankegang, må være behjelpelig med å spesifisere målet med å stille spørsmål og ved hjelp av
undring. Og rådgiver med gjerne omformulerer rådsøkers utsagn og bruke en enkel formulering for å
konkretisere, for eksempel si så målet ditt er sånn og sånn. Og så bør man unngå sånne jeg vet ikke
mål hvis rådsøker bruker denne formuleringen så er det på en måte en ansvarsfraskrivelse og hvis
rådgiver klarer å følge rådsøkers tankegang og utfordrer hans fantasi på en måte. Da kan man sette i
gang en begynnende måle opplæring. Det er alltid flere måter å nå et mål på og det er ikke alltid
opplagt hvilken som er best. Det er derfor viktig at man lar rådsøker for å utforske ulike måter å
nå målet på
Da kan man ha en ide dugnad, man kan være kreativ og komme med ulike forslag til tiltak og det kan
være lurt å ta utgangspunkt i rådsøker stidligere erfaringer, da han klarte å nå mål han hadde satt seg. Hvordan fungerte
det den gangen, Hva gjorde du da ? Rådgiver bør også komme med eksempler og alternativer, det kan være ved
å fortelle om noen andre som har klart å oppnå det rådsøker ønsker. Det kan være
kunnskap fra eksperter innen det aktuelle området ,eller det kan være spesielt utstyr som kan være
til hjelp for eksempel til en elev som har dysleksi så kan man vise lydbøker som kan være et godt
hjelpemiddel. Men rådgiverens oppgave er også å tenke på gjennomførbarhet, det skal være realistisk og
det kan derfor være nyttig at rådgiver foreslår tiltak også. Så kan man
lage en prioritering med to eller tre av de beste alternativene, men det handler hele tiden om å
hjelpe rådsøker til å finne frem til det alternativet som er best for han i den nåværende
situasjonen. Så oppgaven til rådgiver er altså å følge rådsøkers tankegang og hjelpe med å
identifisere, definere og prioritere hva som er viktig og riktig tiltak. Og hjelpe rådsøker med å
finne det som passer hans personlige verdier, dette her er kjempe viktig både for motivasjonen, for
kontroll og for eierskap. Hvis rådgiver bli for dominerende i denne fasen som vil ikke rådsøker oppleve
at han har ansvar og dermed vil han ha lite motivasjon og lyst til å prøve tiltaket. Når målet er
formulert og alternative løsninger eller tiltak er lagt på bordet og vurdert da kan du lage en plan
for handling
og ofte er det nyttig å dele opp i mindre steg, å skape en oversikt over stengene som fører frem til det
ønskede målet er veldig viktig. Det å vurdere arbeidet er noe som bør pågå egentlig gjennom hele
rådgivnings prosessen og det helt avgjørende at man innimellom stopper opp for å vurdere om man er
på rett spor, om den veien man er på ser ut til å føre mot målet, og eventuelt gjøre justeringer for
å rette opp hvis hvis man ser at det trengs. Og det er spesielt viktig at man tar seg tid til å evaluere
når man prøver ut tiltak og strategier, hvis for eksempel tiltakene er for vanskelig så er det
viktig at dette oppdages og at man kan justere de. En slik evaluering vil være kartlegging der man
vurderer om målet er oppnåd, om målet realistiske nok, om tiltakene virker godt
evalueringen er på den måten en mulighet for å lære. Hvis det viser seg at en handlingsplan eller
noen tiltak da overhodet ikke fungerer, så kan det være at tidligere faser i rådgivningsprosessen ikke
var tilstrekkelige, det kan være at det er behov for å gå tilbake til tidligere faser og for eksempel
utforske å problem på nytt, eller å sørge for at rådsøker får eierskap til saken, og kartlegge
muligheter enda grundigere, eller å finne ut om utfordringen fortsatt er relevant. Og det er helt
avgjørende at rådgiver driver denne evalueringsprosessen så ikke det hele blir forhastet. Og til slutt
er det verdt å tenke litt på at enhver prosess må avsluttes skikkelig. Det kan være fint å oppsummere
rådgiver må sørge for at ikke rådsøker sitter igjen med noen uløste eller ubesvarte spørsmål. Det er viktig
at begge parter tar seg tid til på en måte å distansere seg fra samarbeidet selv om det kan være litt sårt
eller trist noen ganget å avslutte noe som har pågått over lengre tid kan jo være vemodig. Men det er
likevel viktig at man får en skikkelig avslutning. Det er jo et mål at rådsøker skal bli selvstendig og
ikke være avhengig av hjelp, når rådgiver påpeker fremgangen og utviklingen hos rådsøker og
fremhever den arbeidsinnsatsen sområd søker har lagt inn i prosessen så kan det hjelpe. Det kan selvsagt
være er en fin ting å formidle at rådsøker kan ta kontakt ved senere behov, alternativt så kan man
planlegge en oppfølgende samtaler om en tid.