Forelesning om ulike former for rådgivning som er mandag 30. August 2021. Jeg skal ta utgangspunkt i kapittel
en og to i Liv Lassen sin bok om rådgivning. Hvor det er et mestrings- og løsningsfokusert perspektiv på
rådgivning. Mestring coping, det er mulig om fem ulike faktorer er til stede i et menneskets hverdag.
Det kan vi da forkorte PERMA for å huske det. Dette basert på Lazarus og Seligman. P står for at det skal være
hovedsakelig positiv fokusering og vekt på positive tilbakemeldinger også. E står for engasjementet
at man må være med, ma må være engasjert og så må man ha gode relasjoner der kommer R. Det må være et
meningsfult
innhold og gjerne også et meningsfullt livsinnhold og så er det det som er litt vanskelig å oversette
fra engelsk til norsk accomplishment, men altså en erfaring av at man lykkes, at det er fremgang, at man mestrer. Så det
blir PERMA. Så det ligger som et bakteppe, bak alt, det skal si i dag. I tillegg så er det litt
supplerende litteratur Finn Hesselberg og Stephen von Tetzchner bok pedagogisk psykologisk arbeid og
Johannessen, Kokkersvold og Vedelers bok om rådgivning, som også har tatt utgangspunkt i. Prøver å ha referanser til disse når
er hentet derfra. Jeg tenkte at vi først skulle snakke litt om hva rådgivning er, som rådgiveren, fagfeltet og
ulike former da. Det som jo er tittelen på selve forelesningen.
Jeg må slå sammen litt drøfting i Zoom for dagens og morgendagens forelesning, så det blir felles og
det blir altså på tirsdag fra 13 til 14 og da kan dere gå på det faste møterommet mitt i Canvas for
dette en det her sped4002
Da har jeg laget noen refleksjons- og drøftingsoppgaver som vi kan gjøre sammen, deler inn i grupper.
Rådgivning. Et utgangspunkt her som er nyttig å ha med seg det er at rådgivning er ikke noe som bare noen kan ha
behov for men det er jo litt sånn at de fleste av oss vi kan ha nytte av en eller annen form for profesjonell
hjelp en eller flere ganger i løpet av livet, både for å fremme egen fungering og trivsel, for å
fremme for yrkesutøvelse eller for å støtte være barn, være elever elever, våre medarbeideres læringsprosesser
og livskvalitet. Så er det av betydning hvilken kvalitet den hjelpen har. For hjelpen kan være både
god og dårlig. Du kan få dårlig rådgivning, dårlig veiledning som ikke fremmer din evne til å mestre.
For det er sånn at det å være en rådgiver og det vil gi rådgivning krever innsats, det krever kunnskaper og
også ferdigheter. Derfor så har jo dere disse egentreningsgruppene nå i høst hvor dere også får prøve dere
litt. Det er på mange måte også en praktisk kunnskap
en praktisk ferdighet brude jeg kanskje sagt
Det å søke råd det gjør vi for eksempel når en prosess ikke kommet i gang, vi vet ikke hvor vi skal
starte, det virker overveldende, hva skal vi gjøre først, hva blir været neste logiske sted. Det kan
også være at vi trenger å be om hjelp hvis en prosess for så vidt har kommet i gang, men så har den kommet på
feil spor. Det har låst seg, det blitt oversiktlig, det virker uoverkommelig, man bli ikke enige med de
som jobber sammen. Da kan det også bli litt uforsonlig kanskje blir konflikter, at det er krangler. Det
kan være mer eller mindre åpent og uttalt
men man står fast på et eller annet vis og det kan være sånn at prosessen rett og slett ikke gir mening, ikke
er forståelig lenger, man trenger hjelp til å nøste. Det kan sikkert være andre grunner også. Så kan man jo tenke at rådgivning
det må jo handle om å gi råd. Vel, det handler kanskje mindre om å gi råd og eventuelt gi råd om
handlinger og ta over ansvaret, løse oppgaver andre. Det handler veldig mye mer om å lytte og gjøre den andre i
stand til å hjelpe seg selv. Sånn sett er kanskje ikke rådgivning egentlig det beste ordet, men det er det
vi har. Det er det vi bruker.
Jeg har understreket lytte fordi at veldig ofte så tror vi at vi vet hva den andre spør om råd om
og så svarer vi på det vi tror og ikke på det egentlig spørres om.
Så å lytte handler om, ikke bare å høre ordene, men også å prøve å forstå hva ligger til grunn. Hva er
det egentlig dreier seg om dette her. Det å lytte det krever innsats. Det krever engasjement. Det krever
respekt. Det krever at man også har kunnskaper og disse ferdighetene. Det rådgivning handler mye om
er jo at vi ønsker å bidra til en prosess sånn at den andre blir i stand til å hjelpe seg selv. Å
hjelpe seg selv bedre nå, men også i fremtiden. Så det er hjelp til selvhjelp.
Målet, for å si det litt mer formelt, så skal bidra til å igangsette utviklingsfremmende prosesser, at rådsøker
den som kommer å ber om råd, skal oppdage sine egne ressurser og egentlig også finne ut: Oi ja
men dette kan jeg jo. Dette klarer jeg jo. Ja jeg må bare gjøre sånn. Så det handler veldig mye om å
lytte og si det lille og kanskje stille ikke engang gjennom svar på kanskje være stille de
spørsmålene som gjør at rådsøker tenker å ja selvfølgelig det kan gjøre
Åå mange måter kan vi si at rådgivning er en kunst.
For det første så det være en en anerkjennelse av den andre personen.
Man må virkelig møte den andre personen å anerkjenne den som person og møte med respekt og åpenhet. Det
å være nysgjerrig det er også faktisk en god egenskapm. Man skal være nysgjerrig på en ikke
invaderende måte, det har jeg bare bare lyst til å understreke. Det skal ikke oppleves som grenseoverskridende og som at man blir
for privat, men det skal være en undring og nysgjerrighet som handler om at man virkelig ønsker å
forstå den andre sier. Så den andre skal oppleve seg sett og på den måten også anerkjent. Alle disse
tingene går veldig gi hverandre. Det er vanskelig å skille dem fra hverandre. Så er det også kunst i den
forstand at man skal du bidra til nyskaping ved at den andre kommer på en ny løsning for å nå målet
sitt
tenke på; Å ja jeg kan gjøre sånn eller kan du bruke de ressursene eller kan spørre den personen så
sånn sett er det også en nyskapning.
Så er det en kunst fordi timing. Det å time er ikke et godt norsk ord, men vet ikke om jeg
har noe tilsvarende godt norsk ord. Det å si det si det som fortsatt er riktig men på riktig
tid også.
Man kan si det riktige men på feil tid og da blir det galt. Så det å
prøve og treffe med både
hva man sier og når man sier det er viktig
Nå høres det ut som man skal mestre alt dette helt perfekt.
Det er det kanskje noen som gjør men det er ganske mange også meg selv inkludert som bommmer, i
løpet av en rådgivingsprosess. Da går det an å si at dette kom kanskje litt gærnt ut for hvis det
ligger en grunnleggende respekt og åpenhet i bånn i relasjonen og den andre opplever seg anerkjent og
sett så tåler prosessen også noen sånne bom
og uten gå på møtet i lås eller å sporet av
Det er jo faktisk også en form for åpenhet, å vise andre respekt at man også er i stand
til å si at dette kan kanskje litt feil ut om det gjorde det
det kjenner man veldig ofte på, så man må være tilstede med hele seg
Begrepene her er litt fuzzy. De er litt overlappende og de kan forstås og brukes på ulike måter av ulike
forfattere og fagpersoner
Jeg skal prøve å rydde litt eller vise en form på rydding. Så er det ikke sånn at det er helt avgrenset dette her.
Dere vil kanskje finne andre definisjoner andre steder. Noe av det som kan være til hjelp er å tenke at mange av
disse begrepene har faktisk noe til felles og det de har til felles er at hensikten er å sette den
eller de som søker hjelp i bedre stand til å hjelpe seg selv, både i den aktuelle saken søker hjelp for og
i fremtidige saker som ligner.
For dere som går på spesialpedagogikk så er det også da i mange henseende en pedagogisk virksomhet.
Selve ordet rådgivning kan brukes og forstås på flere nivå. Kan bruke som et overordnet begrep, en
slags paraplybetegnelse på alle typer bistand der man yter en form for indirekte hjelp. Setter
noen i stand til å hjelpe seg selv. Så blir det enda litt mer forvirrende fordi vi snakker også om at vi har
direkte rådgiving. Men direkte rådgivning er også indirekte i den forstand at du går ike inn å løser
problemet som du jobber direkte med den som skal ha hjelp, men du hjelper den som skal ha hjelp til
hjelp seg selv, sånn sett er det indirekte. Så kan det også rådgivning, selve begrepet, være både overordnet og
sideordnet på linje med de andre. Dette her blir veldig fuzzy, så nå må vi se på en illustrasjon for å få
dette litt tydeligere. Så vi har også rådgivning som paraplybegrep overordnet og så noe som dekker
flere områder. Skiller det litt fra terapi og fra undervisning. Det er ikke vanlig å inkludere terapi og
undervisning i rådgivningsbegrepet, men felles for alt dette her både for terapi, undervisning og
rådgiving er at det handler om kommunikasjon, det handler om holdninger og om relasjoner mellom mennesker. Ulikheten går mye på grad av personlig
tematikk, ikke uventet så er det høy grad av personlig tematikk i terapi og lite grad av personlig
tematikk i undervisning. Pedagogisk-psykologisk rådgivning kan vi kanskje, da begrenset til å omfatte dette
som kalles direkte rådgivning, konsultasjon og veiledning og systemrettede rådgivning og innovasjon. Jeg
skal si litt mer om å disse ulike under typene av rådgiving her. Så her ser dere også at rådgiving er
da sideordnet med de andre
formene for pedagogisk-psykologisk rådgivning, som konsultasjon, veiledning og systemrettet. Hva er terapi og hva
skiller det.
Terapibegrepet mener jeg at vi skal bruke når det er snakk om behandling
Men terapeut er ikke en beskyttet tittel. Det er psykolog. Det er en beskyttet tittel. Du
har ikke lov å kalle deg psykolog med mindre du både utdannelsen og autorisasjon. Så dette er, nå snakker jeg selvfølgelig ut fra
fra norske forhold da, sånn er det i Norge. Så hvem som helst kan egentlig kalle seg en terapeut, men
hvem som helst bør ikke kalle seg en terapeut. For fokuset her er personer som kommer da, de som kommer til
terapi og søk terapi, de har personlige utfordringer som du søke hjelp for. Så skal man være
veldig bevist at det er stor grad av ulike i denne relasjonen. For det er kun én som åpner seg av
og på forhold. Det betyr at terapeuten har
på grunn av det og på grunn av den relasjonen har mere makt og kan komme til å gi god hjelp men kan også
komme til skade. Så man har også et veldig stort etisk ansvar hvis man igangsetter en terapeutisk
prosess.
Det å snakke om det vanskelig og snakke om følelser skal man vite at man er i stand til å håndtere
hvis man inviterer til
Man skal vite hvilke rammer man gjør det innenfor og man skal vite hva man har kompetanse på og
at man kan skille mellom alvorlige og mindre alvorlige symptomer, at han gjenkjenner symptomer på alvorlig psykopatologi
for eksempel og at man også vet hvor man kan viderehenvise, eventuelt også være i stand til å viderehenvise hvis dette
skulle dukke opp. Derfor er et stort etisk ansvar å igangsette terapeutisk å prosess og man bør ha en høy
grad er etisk refleksjon rundt om dette er noe man har kompetanse på. Fordi at selv om man mener det aldri så bra
så kan man altså komme til ikke å hjelpe, men til å forverre
Derfor mener jeg, dette er meningen står for som psykolog selv, at det bør gis av kvalifisert
helsepersonell og da har man journalplikt og de som mottar terapi innenfor de rammene har også
lovfestede rettigheter som står i pasientrettighetsloven, så de har også et vern lovmessig i forhold til den hjelpen de får
Terapi mener jeg bør skje innenfor rammer som er regulert i loven
Så er det rådgivning. Det er også en prosess hvor det er klare rammer, men det er mindre grad av det
personlige.
Det er en kommunikativ prosess mellom to eller eventuelt flere mennesker men det skal være da klart definert i forhold
til hva som er rammene, hva som er innholdet, hvilken tid det skal gå over, hva som er ansvaret til de ulike partene og
at dette her er tydelig spesifisert. Det ligger ønsket om en forbedring her og da utformer man noen
mål for denne rådgivingsprosessen.
Jeg skriver, basert på Lassen, her at disse måle må eier av rådsøker
Fordi det hjelper ikke at den som er rådgiver tenker at; dette burde være målet. Dette er det den som
kommer og ber om råd bør jobbe for. Hvis ikke den som søker rødene føler at det er et et råd
som gir mening og som er realistisk og som man ønsker jobbe for. Det er på en måte en oppskrift på å
ikke lykkes med rådgivingsprosessen. At målene ikke eies av den som søker råd. Arbeidet for å nå
målene må også være en styrende faktor i rådgivingsprosessene. Det ligger i dette også at det er
sjelden en helt sånn quick fix. Det er en prosess som går over noe tid, vil ofte en rådgivingsprosess være.
Så vi direkte rådgivning og så har jo jeg egentlig har sagt at rådgivning indirekte, men her er
det direkte i den forstand at det et direkte møte mellom rådgiver og den som søker råd
og dette er litt på grensen mot terapi. Kommer fra engelske begrepet counseling og også
psykologiskrådgivning er brukt om dette. Målet var gjennom samtaleintervju å hjelpe den som
søker hjelp med selv å løse personlige problemer
Kanskje mindre, hva skal vi si påtrengende og invaderende personlige problemer enn vi tenker
at passer en terapiforløp. Men det er ikke nå brukt bare om det å komme med personlige problemer. Det
også mer brukt om det å kunne gi råd i forhold til den skolen, denne undervisningen barn mottar
arbeidsoppgaver vedkommende har, etc.
Men man jobber direkte med den som da søker hjelp
Det kan også være da, så har vi da neste som er coaching. Som da også har et godt norsk begrep kan vi si.
Har ikke egentlig funnet kanskje det helt gode norske ordet for dette. Det er også en form for direkte
rådgivning. Vært litt mer yrkesfokusert og veldig fokusert på dette med potensial og utvikle
mennesker potensial innen arbeidslivet, utdanning, idrett, også andre område med stort fokus på
prestasjoner. Kommer fra organisasjonsutvikling og ledertrening og fokuset er veldig ofte ta på bedre
fungering på spesifikke arenaer. Veldig fremtidsrettet og i mindre grad kanskje en counseling og
terapi med fokus på fortiden og hva som var forutgående. Her er det fokus på hvor du skal.
Veldig fremtidsrettet, veldig utviklingsorientert og resultat og handlingsfokusert.
Veiledning. Nå begynner vi å bevege oss mer over til det indirekte. Det brukes ofte om en student lærer
relasjon, men også om relasjonen mellom to med samme yrkesbakgrunn, som da som regel har ulik
kompetanse eller erfaring. For å ta et eget eksempel så er det helt vanlig at psykologer går i veiledning
hos kollegaer som har jobbet lenger, som kanskje også er spesialister og det er faktisk påkrevet om du vil
bli spesialist så må du gå inn i veiledning.
Det betyr at det også er en ulikhet i makt og kompetanse i denne relasjonen. Det er et hektisk forhold. Så kan
man si det finnes veiledning som man kaller kollegaveiledning, hvor man på en måte har kanskje mer grupper og
alle har samme kompetanse og erfaring, eller hvert fall kanskje har like lang erfaring og har jobba med litt
forskjellige ting. Men selv der så vil ofte være sånn at noen kan jo mer om noen andre kan.
Men denne ulikheten i makt og kompetanse som ofte ligger der, den er jo særlig også på en
student lærer relasjon, gjør at den som er veileder skal være veldig bevisst dette og ikke utnyttet dette
forholdet. I en del yrkessammenheng så er det også en plikt å ta imot veiledning. For eksempel hvis du vil bli spesialist i
psykologi og det er jo mange som vil. Hvis man er psykolog så har man plikt til å ta i mot veiledning. De fleste er jo
motivert for dette her også, men det er klart at hvis det bare kommer med pålegg så kan jo graden av
motivasjon også variere.
Som ny ansatt så kan man ofte bli møtt på at man skal veiledes av en mer erfaren og det er jo
ofte en veldig god tanke og intensjon bak det, men hvis man føler at dette ikke fungerer så er det også
viktig å være åpen om det.
Den som veileder har et stort ansvar. Særlig hvis man veileder kollegaer på samme arbeidsplass. Så
nytter det ikke å sitte bare veiledningstimen å snakket om hvordan man bør gjøre jobben hvis den
som får veiledning opplever at den som veileder ikke gjennomfører i praksis. Da faller rådene på
steingrunn
En veiledningsprosess kan selvfølgelig, man snakker sammen det gjør man jo nesten alltid. Ofte har man også
en plan og man reflekterer, det kan involvere observasjon, gjerne også kanskje video tatt av yrkesutøvelse
og er veldig ofte på hvordan man gjør jobben sin. Ofte går det også over noe tid.
Yrkesrelatert supervisjon komplementær. Er også ulike former for veiledning. Så nå er vi på veiledning og ulike
under former av det.
Så har vi da konsultasjon som er et annet begrep
som brukes. Mitt inntrykk første her, man oftere hvert fall i praksis
bruke begrepet konsultasjon om veiledning og rådgivning som er kortvarig. Kanskje bare en gang. Jeg
søkte konsultasjon hos eller hadde telefonkonsultasjon med. Sånn at rådgivning veiledning er
begreper som ofte brukes om prosesser som går litt mer over tid, mens konsultasjon kanskje oftere er
er litt mer tidsavgrenset.
Oftere kan det være likhet i roller, ganske lignende yrkesbakgrunn, men en kan ha mer ekspertise eller erfaring på
et område. Sånn sett så ligner dette også på kollegaveiledning. Så dere hører jo at disse begrepene
ikke er helt klart adskilt og helt forskjellige ting, men at de har mye til felles, at glidende overganger.
Det typiske er at man tar opp noen yrkesrelatert utfordringer, ikke personlig
I en pedagogisk, spesialpedagogisk sammenheng, så kan det handle om å styrke personal i yrkesutøvelsen og også indirekte hjelp
til barnet ved at personalet blir bedre i stand til å møte barnets behov. Litt annerledes enn veiledning
i den forstand at søker du konsultasjon så får du et råd kanskje eller du settes på et
spor, men det ligger liksom i dette her at du har litt mere frihet til å velge å følge dette her
eller ikke.
Hvis jeg veileder helt nyansatt psykolog og sier at du bør gjøre sånn og sånn i et utredning så vil
jeg bli veldig overrasket av om dette ikke følges, i hvert fall ikke om de ikke begrunnes hvorfor det ikke
følges. Men hvis jeg gir konsultasjon til kollega som jobber like lenge som meg og som også er spesialist, så tenker
at det er veldig opp til den kollegaen om: hørte på et råd, men valgte å ikke følge det.
Indirekte
Det er rådsøkeren som skal utføre arbeidet med klienten, sånn sett så er det indirekte. Konsulenten kan være
eksperten, koordinatoren, innovatøren. Her brukes jo Liv Lassen jo for så vidt konsulentbegrepet om
litt mere langvarig prosesser igjen. Ekspertene vil være som kommer utenfra: igangsettere en prosess
evaluerer framgangen. Koordinatoren arbeider mer gjennom andre, PP-rådgiver arbeider ofte slik, setter i
gang et tverrfaglig samarbeid, fordeler oppgavene og så møtes man igjen etter noe tid.
Innovatøren. Det er jo mere sånn utviklingsarbeid prosjektarbeid innovasjonsarbeid da prøver man å
endre praksis en til noe bedre. Da kan det være bestemt og så sånn sett bestilt av de som på en måte skal
forbedres eller det systemet som skal forbedres. Eller de som sitter over kan si at de som jobber i en gruppe
A her, her burde endres noe, vi bestiller den og den konsulenten fra det og det firmaet til å hjelpe til med å
i gang sette en prosess. Da er det delegert av en overordnet instans. Da må de som kommer inn og er på
måte konsulentene være gode for å få med seg de dem skal jobbe med forbedring- og utviklingsarbeid
sammen med, med på laget.
Så kan man se på dette fra et mer atferdsanalytisk ståsted, behavioristisk ståstedet. Da har man en konsulent
en fagkonsulent, som har kunnskap om et problem også kanskje kunnskap om forsterkningsmekanismer. Så er det
noen som jobber direkte med barnet som man da kaller moderator. Det vil være rådsøker og som har
kontrollen over forsterkningsvariablene. Som kan være den som iverksetter token-systemet eller gir
belønning ved riktig atferd etc. Så har han da målet, som er klienten eller eleven, som har problemet sånn
som det defineres her
Så kan vi også
si at vi kan ha på en måte mot to ulike fokus, litt sånn om på innhold versus administrativt fokus egentlig.
Det rådsøkersentrerte og konsulentsentrerte perspektivet. Det rådsøkersentrerte da hjelper rådsøkeren
direkte, man har et program, for eksempel fokus på faglig utvikling. Pedagogisk utviklingsarbeid. Men
mer sånn konsulentsentrert kan være da kunnskap ferdigheter skal økes, man kan gjerne også ofte
ha et administrativ fokus, som lederutviklingsarbeid og da også mer indirekte fokus skal gjøre rådsøker
i bedre stand til å hjelpe andre ved å øke rådsøker kunnskaper ferdigheter. Dor eksempel hvis du er
nytilsatt leder så kanskje du
har med deg en god del faglig ballast, men du har ikke vært leder før, sånn det å få ledertrening sånn at du får
mer selvtillit i forhold til hvordan utføre jobben som leder kan være en som man kan ha konsulentsentrert perspektiv på rådgiving.
Mange begreper. Hva er fellesnevneren
jo
Det ligger i alle disse her så er det ofte snakk om en samtale. Man har samtale fokus, men det er jo
forskjell på rådgivning, uansett hva man kaller det og hvilken form der, terapi og den gode samtalen. For
den gode samtalen har du med venner eller med familie, da er man likeverdig partner og man har ikke noe
konkret mål eller avklart ansvar og ikke bestemt oss for vi møtes til middag på fredag kveld så skal
vi på måte få snakke om det og det temaet og så skal vi finne et mål som vi skal jobbe for å løse. Sånn er jo ikke en
samtale mellom venner. En god samtale mellom venner eller familiemedlemmer, man skal ha den gode
samtalen også i rådgivning og i terapi, men det er en helt annen grad av
rammer og struktur
Rådgivingsfokuset, da er det veldig klare og spesifikke mål, og klare rammer. Det samme med terapi,
men det er det altså mer personlige psykologiske problemer og det er behandling. Men det er også et
møte mellom mennesker her og nå, så sånn sett ligner det på gode samtalen. Så har vi da men systemetrettet. Da retter det seg ofte mot grupper
mer enn enkeltpersoner og forskjellen fra vanlig rådgivning, om jeg kan kalle det, er at det ikke er et
individfokus. I opplæringslova er det definert at PP-tjenesten skal bidra til kompetanseutvikling og
organisasjonsutvikling for å legge opplæringa bedre til rette for elever med særlige behov. Skal
ha et systemperspektiv og drive med systemerettet rådgivning i form og kompetanseutvikling og
organisasjonsutvikling. Så der kan vi se at vi både har et rådgivnings og konsulent perspektiv.
Ofte er det innovasjonsperspektivet. Det er faglig utviklingsarbeid og ønsker å bli bedre på et
område, man setter i gang et prosjekt, man ønsker å forbedre en organisasjon. Så har man fokuset bort fra
det å bare se på enkeltbarn, se på enkeltbarn som problemer. Til også se på system og se
kan det være noe med hele systemet som skaper og opprettholder vansker
Den spesialpedagogiske, nå vi snakket mye om begrepet rådgivning og i alle dets fasetter og alle dets
typer. Hvem er så rådgiveren og den spesialpedagogisk rådgiveren? Det er en som kanskje jobber som
rådgiver eller sosiallærer, kan jobbe i barnehage, kan jobbe på grunnskole, videregående skole, kan jobbe som PP-rådgiver
kan jobbe på helsestasjon, i barnevern, habilitering, i fagteam i kommunen eller som personlig
rådgiver coach. Rådgivers oppgaver kan være problemløsende, utviklende, sakkyndige, forebyggende.
Da er det hvis det er problemløsende, så kommer man da med noe, den som søker råd hos deg, kommer med noe
som den opplever som vanskelig.
Men det er ikke alltid at det er opplevd som vanskelig, men man har likevel ønske om å videreutvikle seg.
Videreutvikle kompetansen, få mer kunnskap om et område, da kan vi si at det er mer utviklingsoppgaver. Kanskje en del av
veiledning passer bedre å se på som utviklingsoppgaver.
Den sakkyndige rådgiveren, det er en lovpålagt oppgave og da særlig innenfor PPT. Men det kan også være
man kan være sakkyndig både i helse og ja også helsesektoren. PP-tjenestens er jo del av
skolesektoren.
Så kan man også jobbe forebyggende, tilrettelegge for å forebygge skjevutvikling og forverring.
Rådgiveren har et veldig viktig verktøy og det verktøyet er en selv.
Så man må ha kunnskap
ha kompetanse kunnskap. Så må man ha holdninger som handler både problemområdet og ikke minst
personene både den man rådgir eventuelt direkte også den man er med å indirekte da gir hjelp til
gjennom rådsøker. Holdninger som fremmer mestring og
utvikling.
Så jeg mener da en grunnleggende respekt for mennesket og for menneskeverdet. Det
ikke er knyttet til hva vi kan eller presterer, men det er knyttet til at vi er mennesker.
Når det er oss selv som er verktøyet så betyr det at våre kommunikative ferdigheter spiller en stor
rolle. Vi må innsikt i oss selv. Vi må innsikt i de vi møter og det systemet samfunnet den vi møter
del av
Så er det sånn at dette her, sånn jeg så innledningsvis også, praktiske ferdigheter og det betyr at disse
ferdighetene kan utvikles og trenes opp, men at de også må vedlikeholdes.
Vi må ha respekt for den som skal veiledes. Vi må møte den som søkerråd med anerkjennelse og da må vi ha
både gode menneskekunnskaper og faktafagkunnskaper. Vi må ha kunnskap om fag og systemer og organisasjoner, å
kunne vurdere om rollen vår er forenlig med det å være rådgiver gitt situasjon. Det kan godt være at
du er en utmerket rådgiver for Ola på skole x, men ikke for Per på skole y. Det kan handle om at du
kanskje treffee Per i andre sammenhenger på privaten som gjør at det vil være uhensiktsmessig at du
var rådgiveren til Per.
Og så må man være bevisst egen kompetanse, menneskesyn, holdninger, verdier, personlige forutsetninger og
det betyr å være bevisst på hva man ikke kan. Om det er temaer grupper der man er mindre egnet som
hjelper. Kanskje derfor nært ting du har opplevd selv. Kanskje du blir for emosjonelt berørt og ikke klarer å
skille hva som er ditt og hva som er den som søkerråd å sitt. Kanskje du da rett og slett ikke klarer å
lytte godt nok fordi at det blir så farget av at du selv har med deg. Da kan du være at du har masse kompetanse
på det området, men at du likevel ikke egner deg som rådgiver og det må du kunne si fra om
selvfølgelig på en høflig måte, også gjerne ved å henvise til en kollega som du tenker vil være bedre egnet.
Så man må integrere det å kunne se ting fra en annen ståstedet, empati, og kommunikasjonsferdighetene med
den teoretiske kunnskapen. Så man må være nær og innlevende, men skille klart mellom egen og hjelpsøkers
behov. Ikke bli privat. Det betyr også at man må kunne holde, kunne tåle den som søker hjelp sin
frustrasjon og møte de med empati, men uten å ta over eller respondere emosjonelt. Så hvis den som
kommer å søker råd er sinna for et eller annet, så skal ikke du bli så engasjert at du også blir sint.
Det er lite fruktbart. Men du skal holde det, møte det, ikke avvise, ikke bli redd for, kunne utvise
en forståelse for den frustrasjonen, det sinne den som kommer har. Men om du også blir sint så er man jo på en måte
inn i en prosess hvor man kanskje ikke klarer å formulere mål godt. Når vi blir emosjonelt
engasjert så tenker vi ikke alltid like klart.
Man må tørre å si fra om man bes på råd på et område man ikke har kompetanse på det område. Det er
ikke et tegn på manglende, på en måte, profesjonalitet. Tvert imot. Jeg sa innledningsvis at man må være
nysgjerrig, men må verken være invaderende og må man heller ikke bli invadert. Så må ha dette
som vi kaller en profesjonell distanse og det er noe helt annet enn å være kynisk og så man ikke
blir belærende. Det er ingen som liker å bli belært.
Så litt til slutt, jeg har tatt underveis også, men spesifikt om roller og etikk.
For alle rådgivningsteorier byggre implisitt på et menneskesyn; I hvilken grad anses mennesker som frie
ansvarlige og kompetente til å foreta egne valg. I hvilken grad anser vi mennesker som preget av biologisk arv eller miljø kultur eller
en kombinasjon. I hvilken grad, hvis man tenker at mennesker er veldig preget av biologisk arv, av hva vi har
med oss, så kanskje man tenker at en mindre rom for endring.
I hvilken grad av tenker å tidlig opplevelser eller det ubevisste påvirker oss. Vil også ha konsekvenser for
hvilke råd man gir.
Hvilke spørsmål man stiller. Hvordan man tenker at vi er påvirket av andre mennesker, politiske sosiale
forhold, materielle forhold som person som søker råd lever under. Religion livssyn, om man anser det som vesentlig
eller ikke. Der kan det av og til være litt sånn etter hvert i vårt ganske sekulære samfunn
så er det å forstå at religion for mange spiller en stor rolle og er en vesentlig faktor og ikke er noe man bare
skal overse. Være noe som man kanskje må jobbe litt med.
Ulike roller betyr at man har ulikt etisk ansvar. Den som gir hjelp, rådgiver, har et mye større
etisk ansvar, vil jeg påstå. Den som mottar hjelp har ansvar i forhold til å forvalte rådene som
kommer og hvordan man legger fram og i forhold til taushetsplikt.
Den profesjonell rådgivningen har klare rammer som skal ivareta rådsøkeren. Avslutter med dette sitatet
fra Kierkegaard, jeg tror ikke jeg klarer å yte dansken rettferdighet, men
det sier noe om at mange av disse tankene jeg har presentert er jo ikke nye
Kierkegaard skrev: at man når, det i sannhet skal lykkes en at føre et menneske hen til et bestemt sted
først og fremst må passe på å finne han der hvor han er og begynne der
Dette er hemmeligheten i all hjelpekunst
enhver der ikke kan det han er selv en innbilning når han mener kunne hjelpe en annen
For i sannhet at kunne hjelpe en annen må jeg forstå han mere enn han men dog vel først og fremst
forstår det han forstår
når jeg ikke gjør det så hjelper min mer forstå han slett ikke
Kierkegaard sa at man må passe på å finne han der han er og så må man forstå det han forstår for å kunne yte
det han kalte hjelpekunst. Det egentlig ganske godt ord hjelpekunst
takk