Ja jeg snakker fortsatt om teoretiske tilnærminger og nå skal jeg si noe om kognitiv og atferdsteoretisk tilnærming
så selv om denne tradisjonen, kognitiv atferdsteoretisk i dag regnes som en tradisjon så er det en
sammensmelting av to ulike retninger altså læringsteoretisk tradisjon og kognitiv tradisjon og derfor
tenkte jeg at jeg skulle si litt om hver av disse først sånn at du kan få en bedre forståelse
for de grunnleggende begrepene behavior som i dette ordet behaviorismen det betyr jo adferd og
det er det som er essensen her og de som sverger til denne her retningen de la
all form for læring på at vi tilpasser oss den responsen som vi får på adferden vår så fornuften og
tankene og intellektet spiller egentlig ingen rolle i læring i denne tradisjonen. Pavlovs teori om
klassisk betingning er helt sentral her Pavlov var jo forløperen til behaviourismen og du har sikkert
lært om han før og hvordan han så at hunder siklet når de så mat.
Han beskrev læring som noe som skjer når et individ kobler sammen
biologiske viktig stimulus som for eksempel mat med en annen stimilus og det kan for eksempel
være lyd som signaliserer at maten kommer. han så det at hundene begynte å sikle når de hørte
skritt fordi de
forbandt den lyden med at nå skulle de få mat av skrittene fra den som kommer med maten skinner er også
en av opphavsmennene til den læringsteoretiske tradisjonen og læringsteori kan jo sies å ha et
deterministisk menneskesyn. Men på en annen måte enn for eksempel Freud som tilhører psykoanalysen
det er ikke sånn at vår natur driver oss mot undergangen, det er heller ganske nøytralt
verken positivt eller negativt vi skapes av det miljøet som vi har rundt oss verken mer eller mindre
og disse forsterknings betingelsene kan være både av positiv art i form av belønning eller av negativ
art ved at man for eksempel tar bort et ubehag eller at man straffer eller ignorerer
Det er jo egentlig ganske mekanisk. skinner avviser på mange måter kognisjon i det hele tatt. Altså
hva vi tenker på har veldig lite å si og det å snakke endrer lite så det som virker er rett og slett
bare å gjøre analyse av atferden og så finne ut hva det er som opprettholder uønsket adferd for
eksempel å endre eller ta bort den forsterkningen. så adferdsanalyse er jo mye brukt i arbeid med
for eksempel personer med utviklingshemming. Så man lærer ikke eksplisitt bort adferd men man
forsterker den adferden man ser på som heldig og ignorerer den adferden som er uønsket. så det kan jo
egentlig sees på som ganske manipulerende dette her. personen vet ikke hva som skjer med den
men så kan man også innvende at
alle rådgivnings tradisjoner kan være manipulerende. Altså måten du stiller spørsmål på for
eksempel det vil påvirke måten rådsøker tenker på og så videre og dette her kjenner sikkert mange
igjen fra barneoppdragelse. Altså det at vi bruker belønning for å forsterke ønsket atferd, for eksempel
så kan vi gi klistremerke for å gå på do når man skal slutte med bleie, eller det at vi overser
uønsket adferd og at vi roser ønsket atferd. Det er en veldig vanlig tilnærming i mange barnehager
for eksempel da. så skal jeg si littegrann om den kognitive tradisjonen før vi ser nærmere på dette
forsøket på å koble disse to retningene. for i atferds tenkning så er adferd bare et resultat av stimulus
og respons mens
i kognitiv tradisjon er atferd målrettet. Altså det er et veldig stort fokus på fri vilje
og det at vi har ansvar for våre egne valg i utgangspunktet. I utgangspunktet er dette veldig motsatt av både
psykoanalyse og atferds tenkning. Altså fortid og det ubevisste er jo helt uinteressant i denne
tradisjonen. Ellis og Beck er to kjente personer innen denne retningen her da. Ellis sin rasjonell-emosjonell
atferdsterapi og Becks kognitive terapi. et eksempel på dette kan være dersom en elev
føler seg lei seg eller nedbrutt fordi at hun fikk en dårlig karakter på en prøve. da kan jo rådgiverne
finne på å si for eksempel
OK så fikk du dårlig karakter på en prøve da betyr det virkelig at du er dum? er alle som får den
karakteren dumme ? Så det er et eksempel på hvordan man jobber innen denne tradisjonen med å appellere
til fornuften på et vis. og denne tradisjonen bygger da på et mye mer positivt menneskesyn
mennesker er ansvarlige vesener som kan ta valg så man kan kanskje si at den kognitive tradisjonen
er den som er tydeligst på dette her med personliggjøring. At man føler at man eier problemet at man har
kontroll. Det handler jo på mange måter om å ta ansvar. sentrale begreper innen kognitiv atferdsteoretisk
tradisjon er jo klassisk betingning. Og dette her regnes som en passiv form for læring men i kognitiv
tradisjon så gis dette
en litt annen dimensjon fordi man knytter følelser til det. så vi lærer etter gjentatte positive eller
negative opplevelser og da forventer vi å føle det vi har lært å føle. for eksempel et barn som har
opplevd redsel knyttet til et dyr kanskje opplevd at en katt klorte. det barnet vil kanskje lære å
bli redd for katter selv om ikke alle katter klorer så disse læringsprinsipper kan brukes til
avlæring også ved irrasjonelle eller plagsome reaksjoner for eksempel systematisk desensitivisering
det har du kanskje hørt om det er den metoden som psykologer bruker for å behandle angst eller frykt
som skrek for edderkopper araknofobi eller andre ting men det brukes jo også i vårt fagfelt for
eksempel med barn som er veldig sjenerte som ikke tørr å snakke høyt i klassen
Da kan jo læreren jobbe med denne eleven gjennom en gradvis tilvenning, så første å snakke med en
medelev også etter en stund samarbeide om oppgaver i en liten gruppe og tørre å snakke høyt foran
noen få om gangen også gradvis øker gruppestørrelsen osv. man snakker om operant betinging her også det
er en mer aktiv form for læring for eksempel kan en negativ forsterkning gjøre at man unngår visse
typer atferd man kan føle at man oppnår en fordel ved å unngå adferden for eksempel er det en
lettelse å slippe å holde foredrag i klassen eller det at noen ler av deg. Det blir med på en måte en
straff, altså at du opplevd noe negativt ved å gjøre atferden. Og det beste er jo om man får applaus og da får
man en sånn positiv
forsterkning på å gjøre det. så desensitivisering handler altså om å ta små skritt hver dag mot
det du gruer deg for. Bandura han er en teoretiker som er veldig sentral her. Hans teori kalles sosial
kognitiv teori og han har hatt mye å si for sammensmeltingen av disse retningene her. Han var
opptatt av dette gjensidige samspillet mellom adferd, miljø og tanker. så Bandura introduserte for
eksempel modell læring som er denne teorien om at mennesker også kan lære av å se andre gjøre noe vi
lærer altså Ikke bare ved at atferd blir forsterkt men vi kan lære ved å se at andres adferd blir
forsterk også. Bandura var også opptatt av motivasjon han snakket blant annet om verdier
og forventning, mestringstro. Så du må ha tro på at du kan få til en oppgave før du i det hele tatt går løs
på oppgaven hvis du klarer å instruere deg selv om at det å ha angst før eksamen for eksempel gjør
at du presterer bedre, eller idrettsutøvere som sier til seg selv at: Ja det er bra å være litt
nervøs eller så yter jeg ikke maks. det gjør at du faktisk prestere bedre da bruker du tenkning bevisst
til å endre dine egne responser, men dette her fungerer jo selvsagt best hvis du har en
erfaring og et minne om en gang som du faktisk var veldig nervøs og så gikk det bra allikevel
Man kan finne igjen en del fellestrekk blant rådgivere innen denne tradisjonen her. Ytre
adferd og tanker er helt sentrale og får stor oppmerksomhet. så adferd og følelser og tenkemåter
er jo lært og derfor kan det også avlæres og ny adferd kan etableres. så effektiv rådgiving vil
bruke en kombinasjon av kognitive og atferdsteoretiske tilnærminger. Så begreper fra sosial kognitiv
teori som for eksempel forventning eller verdier og mestringstro kan kombineres med begreper fra
klassisk og operant betingning for å kunne endre både adferd og tanker og følelser. også er nåtiden
aller viktigst man bryr seg mye mindre om fortiden og
betydning den har. så det er vanlig å kartlegge hva som har skjedd tidligere som kan ha bidratt til
problemer hos rådsøker men det tillegges på en måte ikke mer vekt enn det og det er ikke vanlig å gå så
veldig langt tilbake i tid heller. Man driver ikke å graver i rådsøker følelsesliv i denne
tradisjonen. Problemet som presenteres av rådsøker blir tatt på alvor nettopp sånn som det
presenteres. Blant noen andre tradisjoner der kan vi se at problemet ofte
ses på som et symptom på noe annet. i kognitiv atferdsteoretisk Rådgivning vil derimot
rådgiveren prøve å løse problemet sånn som det presenteres av rådsøker. for eksempel hvis en
er redd for å gå på date
så vil man jobbe med akkurat det, ikke begynne å utforske hvorfor personen er redd for å gå på
date og begynne å prøve å behandle det underliggende på en måte. så det utarbeides spesifikke og helt
konkrete mål for rådgivningen. Altså etter en kartlegging av problemet så vil rådgiveren hjelpe rådsøkeren
med å formulere helt konkrete mål, mål som også er mulig å måle eller å vurdere om det er
nådd senere. så hvis en student gruer seg til å holde foredrag foran klassen så prøver man å gjøre noe
med det, og ikke se på det som en symptom på noe annet. for eksempel så kan man sette
seg som mål da at man skal klare å stå foran klassen og holde et foredrag, men så trenger man kanskje
mindre delmål på veien for å komme dit da
det kan kanskje være litt brått å skulle starte med å gjøre det aller skumleste så kan man kanskje
starte med at man bare tørr å gå og stå foran klassen for eksempel for å ta imot et eller annet fra
læreren og stå der et par sekunder før man går og setter seg. også kan man på en måtte gradvis bygge det opp
mot dette store målet. i denne tradisjonen er de også veldig opptatt av at sånne mål er konkrete og
at de er realistiske rådgiverne er også veldig aktiv og direkte i denne tradisjonen så man forklarer og
foreslå teknikker eller metoder for å løse problemet. ofte kan man da øve sammen ved for eksempel at man
sitter å imiterer, eller at man har rollespill. At man trener på å endre negative tanker
måter. Også gir man gjerne lekser eller øvelser
som rådsøker skal gjøre hjemme mellom samtalen man har. så denne relasjonen mellom rådgiver og rådsøker
er viktig men den er ikke tilstrekkelig. Carl Rogers for eksempel som tilhører den humanistiske
tradisjonen Han mente at bare rådgiveren har noen helt grunnleggende holdninger og kommuniserer disse
til rådsøker så er det faktisk nok til å sette i gang en positiv endring. Men i kognitiv
atferdsteoretisk rådgivning så er relasjonen viktig for etablere en god arbeids allianse på en måte,
altså et godt samarbeid. men det er jo selve jobben som gjøres med denne endringen av tanker og
følelser av rådsøker som gjør hele forskjellen